Віл (лат.Bos taurus) — кастрованийсамецьвеликої рогатої худоби, спеціально призначений для відгодівлі і забою. Раніше волів також використовували для виконання різноманітних господарських завдань, зокрема, їх запрягали у плуг чи вози.
Коли говорять про волів, найчастіше ідеться про кастрованих биків. Тільки за допомогою кастрації можна було використовувати набагато більшу по відношенню до самиць робочу силу бика для людських цілей. На відміну від некастрованого бика, воли не агресивні, тому їх можна використовувати у сільському господарстві як упряжних тварин.
Зазвичай кастрація відбувається задовго до статевої зрілості тварин, волів каструють у віці 8-12 місяців. Оскільки внаслідок цього падає виробництво тестостерону яєчок, воли ростуть значно повільніше ніж бики а також не досягають нормальної величини биків тієї ж самої породи, але мають при цьому більший відсоток м'язової маси.
Історія використання волів
Віл — це найстаріша приручена в'ючна тварина, звичайно, якщо не брати до уваги собак, яких використовували раніше для перевезення незначних вантажів. Використання волових пар для запряження в плуг відбувалося вже при застосуванні ярма, імовірно, починаючи з середини VI століття до н. е. в Центральній і СхіднійЄвропі.
Волів використовують переважно як м'ясну й робочу тварину для фермерських робіт і одержання цінних (підошовних) шкур.
Бичків, призначених для забою на м'ясо, каструють у віці 2—5 місяців і відгодовують (нагулюють) до 1,5—2-річного віку. Забійний вихід бичків-кастратів становить 60 % і більше.
Призначених до роботи волів каструють у віці 8—12 місяців і привчають до роботи з 2-річного віку, запрягаючи парами.
Після 8—9-річного віку волів ставлять на відгодівлю.
Через виключну витривалість, працьовитість і відносно сумирну вдачу воли здавна були популярними в Україні.
Волів (разом з кіньми) використовували як тягло[1]. Волами, як і кіньми, орали поле, використовували для багатьох підсобних робіт — наприклад, перевезення сіна.
Навіть гній волів мав своє призначення — ішов на удобрювання ланів.
Вдосконалення способів обробітку поля і поява перших машин наприкінці XIX ст. зумовили звуження сфери використання волів українськими селянами. Але оскільки перші трактори були недосконалі і їх бракувало, аж до 1950-х років ще використовували волів.
Вже за сучасності українськими селекціонерами зроблені спроби відновити в повному обсязі породу українських волів, як розведення биків української сірої породи[2].
Воли в українській культурі
Віл — одна з найулюбленіших свійських тваринукраїнця, образ якого зустрічаємо як в українському фольклорі, так і професійній культурі.
Про роботящого казали, що він працює як віл, гне шию, як віл у ярмо, а про ледаря, що лиш здатний волам хвости крутити.
Найвідоміші українські народні прислів'я і приказки з використанням образом вола: