Кременецький повіт (пол.Powiat krzemieniecki) — адміністративно-територіальна одиниця на окупованих Українських землях у складі Волинського воєводства міжвоєнної Польщі.
Збережений з більшої частини колишнього Кременецького повітуВолинської губернії. Адміністративним центром було місто Кременець. У повіті було 12 сільських ґмін (Білозірка, Бережці, Вишгородок, Вишнівець, Дедеркали, Катербург, Колодно, Ланівці, Почаїв, Старий Олексинець, Угорськ, Шумськ), 3 міські ґміни (Кременець, Радивилів і Новий Вишнівець); 507 сільських поселень, 3 містечка i 3 міста[1].
З 19 лютого 1921 р. — один із 11 повітів новоутвореного Волинського воєводства. Межі були практично такими ж, як і до 1921 роки (за винятком Святецької та східної частини Ямпільської волостей, «відрізаних» кордоном на бік УРСР та включених до Старокостянтинівського повіту).
Разом із тим, внутрішній поділ поступово зазнав ряду значних змін. Зокрема, 1 січня 1924 року відновлено ліквідовану свого часу Лановецьку волость як ґміну Ланівці з ліквідованої ґміни Паньківці та з вилучених із ґміни Вишгородок сіл Красківці та Волиця і з ґміни Білозірка містечка Ланівці та сіл Гриньки, Малі Козачки, Великі Козачки й Осники[2].
Площа повіту становила 2.790 км2, населення було 243 тис. осіб (за переписом 1931 року), а густота населення становила 87,1 осіб на 1 км2. Крім української більшості (80,7 %) були польська і єврейська меншини.
Кременецький повіт
Адміністративний поділ
Міські ґміни:
м. Вишнівець Новий - до 1926. Статус понижено до містечка сільської ґміни
17 січня 1940 р. повіт ліквідовано в результаті поділу території на Кременецький, Шумський, Лановецький, Почаївський і Катербурзький (з жовтня 1940 — Великодедеркальський) райони.