16 листопада1924 року о 19:00 з гучномовців пролунало «Ало, ало! Говорить Харків! Всім! Всім! Всім! Працює перша в Україні радіотелефонна станція!». Це стало початком радіомовлення в Харкові та в Україні (тоді УРСР). Першою передачею, яка ретранслювалось через вуличні гучномовці, був концерт харківських артистів.
Харківська радіостанція в перші роки була оббита кінськими попонами[1].
Харківську радіостанцію можна було прийняти у багатьох містах Європи, зокрема, у Берліні, Парижі, Відні, Римі та інших. Німецька агенція «Радіо-експрес» зазначала, що харківську станцію приймати було легше, аніж передачі радіостанції «Великого Комінтерну», яка була розташована під Москвою[1].
23 лютого1951 року вийшла в ефір перша телепрограма харківського любительського телецентру, сформованого у радіоклубі. До створення секції телевізійників та телецентру у радіоклубі був причетний Володимир Семенович Вовченко.
1953 року було ухвалено рішення про спорудження у Харкові промислового телецентру. Харківський телецентр став першим в СРСР, в якому було впроваджено зразок типового телецентру. Перші роки характеризувались відсутністю необхідних майданчиків, оснащення та апаратури.
31 березня1955 року Міністерства культури СРСР у Харкові було створено студію телебачення. 1 травня того ж року в ефір вийшла перша телепередача — концерт провідних харківських артистів.
Першими телепередачами були, головно, фільми, спектаклі та концерти, а тому до телецентру прийшли театральні режисери Володимир Воронов та Яків Резніков. Програма передач також поповнилась літературними передачами та телеспектаклями. Пізніше з'явились телепередачі для дітей («Зайчик-книгоноша», «Веселий потяг» та ін.).
1956 року Харківський телецентр отримав пересувну телевізійну станцію на «три камери», завдяки чому харків'яни висвітлювали VI Всесвітній фестиваль молоді і студентів у Москві.
1962 року з допомогою ПТС було підготовлено телепередачу про Харків та його визначні місця. Неодноразово велись передачі за допомогою ПТС з цехів заводів, наукових інститутів, вишів, сіл, а також святкові заходи, спортивні події, концерти, вистави.
Харківське телебачення виходило на союзний екран з різними передачами, зокрема, з «Вогниками» та «КВК». Також на телецентрі було знято низка художніх фільмів, зокрема, «Шилов та інші» та «Тореадори з Васюківки» Самарія Зелікіна.
6 червня 2018 року філія отримала назву «UA: Харків», замість «ОТБ»[2].
14 квітня 2019 року близько 11:20 Харківське радіо почало мовити у Харкові, на частоті 106,1 FM, а мовлення у діапазоні ультракоротких хвиль 67,13 МГц припинено 21 травня 2019 року о 18:07 [3].
14 травня 2019 телеканал розпочав мовлення у форматі 16:9[4].
23 травня 2022 року в зв'язку з оновленням дизайн-системи брендів НСТУ телерадіокомпанія змінила назву на «Суспільне Харків»[5].
«Суспільне Харків» — український регіональний суспільний телеканал, який мовить на території Харківської області.
Наповнення етеру
Етерне наповнення мовника — інформаційні, соціально-публіцистичні та культурно-мистецькі програми виробництва творчих об'єднань НСТУ та «Суспільне Харків».
«Харків online. Ранок» (з 2005 по 2012 рік — «Ранковий максимум»)
«Харків online. День»
«Харків online. Вечір»
«Animals»
«Правила кухні»
«Ad fontes»
«Етикет»
«Доброго Вам здоров'я»
«Подіум»
«Чай удвох»
«Погода»
Редакція громадсько-політичного мовлення
Ток-шоу «Лабіринт»
«PRO Закон»
«Стоп-кадр»
Редакція дитячо-молодіжних програм
Форум
«Молодіжний портал»
«Маленька перерва»
«Всезнайко»
Редакція спортивних програм
«Новини-спорт»
«Харків спортивний»
«Спортивний тиждень»
«Харків футбольний»
«Телематч»
«Стадіон»
«Стадіон Євро-2012»
«Спорт. No comment»
Мовлення
Передача цифрового мовлення телеканалу відбувається в мультиплексі MX-5 (DVB-T2) у форматі 1080i 16:9. Трансляція мовника також доступна на сайті «Суспільне Харків» в розділі «Онлайн».