У Вікіпедії є статті про інших людей з таким ім'ям:
Феодор.
У Вікіпедії є статті про інших людей із прізвищем
Мамасуєв.
Його високопреосвященство кир Фео́дор (також Фе́дір, справжнє ім'я Мамасуєв Олександр Семенович; 4 листопада 1966) — архієрей РПЦвУ з 2007 року, митрополит Мукачівський і Ужгородський за версією Москви. Фігурант центру Миротворець як противник незалежної української церкви[1].
Біографія
Олександр Семенович Мамасуєв народився 4 листопада 1966 року в Самборі Львівської області в родині військовослужбовця.
З 1973 по 1983 роки навчався в Самбірській загальноосвітній школі № 7.
У 1983 році вступив до Рудківського сільськогосподарського технікуму.
З 1985 по 1987 роки служив в армії. Після демобілізації закінчив технікум.
У 1988 році вступив до Московської духовної семінарії.
У 1989 році у Троїце-Сергієвій лаврі прийняв чернецтво.
31 грудня того ж року висвячений у сан ієродиякона, у травні 1990 року — в сан ієромонаха.
У 1990 році з благословіння патріарха московського Алексія ІІ був направлений в Україну, до Миколаївського жіночого монастиряв Мукачевому на Закарпатті.
У 1992 році закінчив семінарію, одразу вступивши до Московської духовної академії, яку закінчив у 1996 році.
У 1994 році був зведений у сан ігумена,
1996 році — у сан архімандрита.
1997 році став духівником Мукачівського Миколаївського монастиря.
Рішенням синоду РПЦвУ 21 грудня 2007 року призначений єпископом Мукачівським і Ужгородським, керівником Мукачівської єпархії.
23 грудня в Трапезному храмі Києво-Печерської лаври митрополитами (за версією Москви) Київським і всієї України Володимиром, Луганським і Алчевським Іоанникієм, архієпископами Вінницьким і Могилів-Подільським Симеоном, Вишгородським Павлом, Білоцерківським і Богуславським Митрофаном, єпископами Сєвєродонецьким і Старобільським Агапітом, Олександрійським і Світловодським Пантелеймоном, Хотинським Мелетієм, Бориспільським Антонієм, Івано-Франківським і Коломийським Пантелеймоном, Кременчуцьким і Хорольським Євлогієм та Переяслав-Хмельницьким Олександром висвячений на єпископа Мукачівського і Ужгородського.
21 липня 2009 року зведений у сан архієпископа.
Рішенням синоду від 2 грудня 2010 року призначений настоятелем Воскресенського монастиря в Ужгороді, Успенського монастиря в селі Кічерний, Монастиря Казанської ікони Божої Матері в селі Тишів, Пантелеймонівського монастиря в селі Осій та Іоанно-Богословського монастиря в селі Сільце[2].
З вересня 2015 до лютого 2016 року був членом синоду РПЦ у Москві.[3]
23 липня 2018 року возведений у сан митрополита.
Нагороди
Примітки
Посилання
|
---|
| Єпархіальні |
Митрополити |
|
---|
| Архієпископи |
|
---|
| Єпископи |
|
---|
|
---|
| Вікарні |
Митрополити |
|
---|
| Архієпископи |
|
---|
| Єпископи |
|
---|
|
---|
| На спочинку |
Митрополити |
|
---|
| Архієпископи |
|
---|
| Єпископи |
|
---|
|
---|
| Заборонені у служінні |
|
---|
|