Населення Сомалі. Чисельність населення країни 2015 року становила приблизно 10,7 млн осіб (86-те місце у світі)[1]. Оцінка сучасного населення країни ґрунтується головним чином на переписі 1975 року. Через тривалу громадянську війну, міжплеменні сутички, частий голод, постійні міграції кочових племен обчислення населення ускладнене й досить приблизне. Чисельність сомалійців стабільно збільшується, народжуваність 2015 року становила 40,45 ‰ (8-ме місце у світі), смертність — 13,62 ‰ (13-те місце у світі), природний приріст — 1,83 % (62-ге місце у світі) .
Середній вік населення Сомалі становить 17,9 року (217-те місце у світі): для чоловіків — 18,1, для жінок — 17,8 року[1]. Очікувана середня тривалість життя 2015 року становила 51,96 року (218-те місце у світі), для чоловіків — 49,93 року, для жінок — 54,06 року[1].
Сомалі середньоурбанізована країна. Рівень урбанізованості становить 39,6 % населення країни (станом на 2015 рік), темпи зростання частки міського населення — 4,06 % (оцінка тренду за 2010—2015 роки)[1].
Головні міста держави: Могадішо (столиця) — 2,138 млн осіб, Харгейса — 760,0 тис. осіб (дані за 2015 рік)[1].
Річний рівень еміграції 2015 року становив 8,49 ‰ (211-те місце у світі)[1]. Цей показник не враховує різниці між законними і незаконними мігрантами, між біженцями, трудовими мігрантами та іншими.
Біженці й вимушені переселенці
Станом на 2015 рік, у країні постійно перебуває 3,2 тис. біженців з Ємену[1]. У той самий час у країні, станом на 2015 рік, налічується 1,133 млн внутрішньо переміщених осіб через громадянську війну з 1988 року, голод 2011 року[1].
Рівень письменності 2015 року становив 99 % дорослого населення (віком від 15 років): 99 % — серед чоловіків, 99 % — серед жінок.
Дані про державні витрати на освіту у відношенні до ВВП країни, станом на 2015 рік, відсутні.
Забезпеченість лікарями в країні на рівні 0,04 лікаря на 1000 мешканців (станом на 2006 рік)[1].
Смертність немовлят до 1 року, станом на 2015 рік, становила 98,39 ‰ (3-тє місце у світі); хлопчиків — 107,07 ‰, дівчаток — 89,45 ‰[1]. Рівень материнської смертності 2015 року становив 732 випадків на 100 тис. народжень (3-тє місце у світі)[1].
2014 року зареєстровано 34,9 тис. хворих на СНІД (65-те місце в світі), це 0,55 % населення в репродуктивному віці 15—49 років (63-тє місце у світі)[1]. Смертність 2014 року від цієї хвороби становила 2,4 тис. осіб (54-те місце у світі)[1].
Частка дорослого населення з високим індексом маси тіла 2014 року становила 3,9 % (162-ге місце у світі); частка дітей віком до 5 років зі зниженою масою тіла становила 23 % (оцінка на 2009 рік)[1]. Ця статистика показує як власне стан харчування, так і наявну/гіпотетичну поширеність різних захворювань.
Санітарія
Доступ до облаштованих джерел питної води 2011 року мало 69,6 % населення в містах і 8,8 % в сільській місцевості; загалом 31,7 % населення країни[1]. Відсоток забезпеченості населення доступом до облаштованого водовідведення (каналізація, септик): в містах — 52 %, в сільській місцевості — 6,3 %, загалом по країні — 23,6 % (станом на 2015 рік)[1]. Споживання прісної води, станом на 2003 рік, дорівнює 3,3 км³ на рік, або 377,6 тонни на одного мешканця на рік: з яких 0 % — на промислові, 0 % — на промислові, 100 % — на сільськогосподарські потреби[1].
Соціально-економічне становище
Співвідношення осіб, що в економічному плані залежать від інших, до осіб працездатного віку (15—64 роки) загалом становить 98,1 % (станом на 2015 рік): частка дітей — 92,5 %; частка осіб похилого віку — 5,6 %, або 17,9 потенційно працездатного на 1 пенсіонера[1]. Загалом ці показники характеризують рівень потреби державної допомоги в секторах освіти, охорони здоров'я і пенсійного забезпечення, відповідно. Дані про відсоток населення країни, що перебуває за межею бідності, відсутні. Дані про розподіл доходів домогосподарств у країні відсутні[1].
Станом на 2013 рік, в країні 8,9 млн осіб не має доступу до електромереж; 15 % населення має доступ, в містах цей показник дорівнює 33 %, у сільській місцевості — 4 %[1]. Рівень проникнення інтернет-технологій надзвичайно низький. Станом на липень 2015 року в країні налічувалось 187 тис. унікальних інтернет-користувачів (164-те місце у світі), що становило 1,8 % загальної кількості населення країни[1].
Трудові ресурси
Загальні трудові ресурси 2014 року становили 3,109 млн осіб (103-тє місце у світі)[1]. Зайнятість економічно активного населення у господарстві країни розподіляється таким чином: аграрне, лісове і рибне господарства — 71 %; промисловість, будівництво і сфера послуг — 29 % (станом на 1975 рік)[1]. 1,148 млн дітей у віці від 5 до 14 років (49 % загальної кількості) 2006 року були залучені до дитячої праці[1]. Дані про рівень безробіття серед працездатного населення країни, станом на 2015 рік, відсутні.
↑Значна кількість держав і територій розрізняють статуси державної, національної і офіційної мов. Державні мови у різних країнах мають різний правовий статус, або його відсутність, сферу застосування. У даному випадку під офіційною мовою розуміється мова, якою користуються державні, адміністративні, інші управлінські органи конкретних територій у повсякденному діловодстві.
Безуглий В. В., Козинець С. В. Регіональна економічна і соціальна географія світу : Навчальний посібник. — видання 2-ге, доп., перероб. — К. : ВЦ «Академія», 2007. — 688 с. — ISBN 966-580-144-9.
Головченко В. І., Кравчук О. Країнознавство: Азія, Африка, Латинська Америка, Австралія і Океанія. — К., 2006. — 335 с. — ISBN 966-8939-04-2.
Гудзеляк І. І. Географія населення: Навчальний посібник / І. Гудзеляк. — Л. : Видавничий центр ЛНУ імені Івана Франка, 2008. — 232 с. — ISBN 978-966-613-599-8.
Дахно І. І. Країни світу: Енциклопедичний довідник / І. І. Дахно, С. М. Тимофієв. — К. : Мапа, 2011. — 606 с. — (Бібліотека нового українця) — ISBN 978-966-8804-23-6.
(рос.)Численность и расселение народов мира. Этнографические очерки / под ред. С. И. Брука. — М. : Издательство АН СССР, 1962. — 487 с.
(рос.)Лаппо Г. М. География городов: Учебное пособие для географических факультетов вузов. — М. : Туманит, изд. центр ВЛАДОС, 1997. — 476 с. — ISBN 5-691-00047-0.