У статті наведено список втрат українських військовослужбовців у російсько-українській війні за лютий 2024 року (включно).
Втрати з українського боку публікуються в обмеженому форматі та з затримкою! Перевага віддається офіційній інформації, озвученій органами виконавчої влади та відповідними Указами Президента України[1].
Захисник загинув 1 лютого під час виконання бойового завдання на Харківщині. У нього залишилися мама, дружина, діти та сестра [2].
15423
Дьогтев Василь Відзнака Президента України «За оборону України»
с. Конюхів Грабовецько-Дулібівської громади, але змалечку проживав у селі Чистопілля Каховського району на Херсонщині. З початком повномасштабного вторгнення РФ, коли село Чистопілля тимчасово окупували привіз дружину і сина до родичів в Конюхів, а сам долучився до лав ЗСУ. У серпні 2022 року указом Президента України був нагороджений відзнакою "За оборону України".
Загинув 1 лютого в Донецькій області У захисника залишились дружина та дві дочки.[2]
15425
Лавринів Василь
26 грудня 1988, м. Львів. Навчався у Середній загальноосвітній школі №98 міста Львова. Після закінчення 9-го класу вступив до Середньої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №20 міста Львова. Згодом здобув професію «слюсар з ремонту автомобілів» у колишньому Вищому професійному училищі №48. До початку повномасштабного вторгнення російської федерації працював у будівельній сфері у місті Львові. Із вересня 2023 року проходив військову службу у складі 142-го навчального центру Сил спеціальних операцій Збройних Сил України.
Загинув внаслідок отриманих поранень у лікарні міста Запоріжжя [4]
15427
Єременко Олександр Вікторович
3 січня 1986, м. Карлівка. Навчався в гімназії імені Ніни Герасименко. Вищу освіту здобув в Українській інженерно-педагогічній академії, яку закінчив у 2008 році. Здобув кваліфікацію інженера-електрика та викладача в галузі електроенергетики. Був учасником АТО та ООС. З травня 2022 захищав рідну землю. Нагороджений медаллю "За оборону рідної держави". На війні з травня 2022року. Стрілець стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти стрілецького батальйону в/ч А1815
Загинув 1.02.024 в районі н.п. с. Старомайорське Волноваського р-ну [5].
15428
Попадинець Роман Ігорович
6 листопада 2000, м. Надвірна. Народився у сім’ї вчительки та тренера з баскетболу. Займався боксом та баскетболом, вихованець "Пласту". Після закінчення школи № 3 у Надвірній переїхав жити у США. Мешкав з матір’ю в Чикаґо. Після початку повномасштабного вторгнення РФ повернувся з-за кордону та став на захист країни. Служив кулеметником штурмової роти 710 бригади охорони Держспецтрансслужби.
Загинув в результаті контрбатарейного артилерійського вогню[7]
15430
Богуславська Анна Олександрівна
21 березня 2001, м. Сміла. Закінчила загальноосвітню школу № 2. Професійну освіту здобула у ДНЗ "Смілянський центр підготовки та перепідготовки робітничих кадрів". Народила двох прекрасних синочків. Солдат, санітарний інструктор медичного пункту 2 штурмового батальйону
22.04.1999, м. Приморськ Запорізької області. Навчався у Середній загальноосвітній школі міста Партизани (сьогодні – Новопавлівка). Згодом вступив до будівельного училища міста Бердянськ. Працював за кордоном. У вільний час захоплювався стрільбою та метанням ножів, активно займався спортом. Із початком повномасштабного вторгнення родина Дениса перебралася до Львова. У липні 2022 року добровольцем став на захист Батьківщини. Виконував бойові завдання спершу у складі 7-го прикордонного Карпатського загону, згодом – 3-го прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса. За особисту мужність був нагороджений численними відомчими відзнаками, зокрема, нагрудним знаком «За мужність в охороні державного кордону».
Закінчив медичний інститут у Запоріжжі, проходив практику в рідному Кривому Розі. Далі продовжив вчитись на лікаря, поступив в інтернатуру у Львові. Добровольцем відправився на фронт, рятувати життя бійців. Нема ліку врятованих ним військовослужбовців.
Загинув внаслідок пожежі у Слов'янську на Донеччині [11]
15442
Марценюк Станіслав
4 січня 1971, м. Вінниця. Закінчив 17-ту загальноосвітню школу. Після чого здобув освіту у Національній академії внутрішніх справ. Все життя присвятив роботі в органах, був капітаном.Із перших днів повномасштабної війни став у лави ЗСУ. Служив у військовій частині А1231. З вересня 2023 року у складі 35-ї окремої бригади морської піхоти брав участь у бойових діях на Херсонському напрямку.
Загинув в районі села Первомайське на Донеччині коли повертався з побратимами з бойового завдання. Їх вистежив ворожий безпілотник [13].
15444
Римлянський Сергій Валентинович
28.01.1985, с. Білоусівка. Працював у відділенні «ПриватБанк» і ТОВ «Аванті+», що в місті Новодністровськ. Начальник ракетно-артилерійської служби А4856. Лейтенант. Мобілізований 17.02.2023 в Дністровським ТЦК і СП Черновецької області.
21 червня 1987, Бонн, Німеччина. Бойовий медик третьої штурмової сотні батальйону Карпатська Січ. Свою позицію переїздом в Україну, аргументувала тим що Німечина знаходиться в впливі єврокомуністів. Палко закохалась в українську культуру та традиції, вивчала українську мову, подала документи на отримання українського громадянства.
Загинула під артобстрілом під час евакуації поранених колумбійських добровольців української армії в Куп`янському районі Харківської області. Похована на Алеї Слави Лук'янівського цвинтаря у Києві.[15][16]
м. Калуш. Воював з часів АТО. Старший лейтенант. Служив командиром І самохідного артилерійського взводу. Був старшим офіцером батареї 2 самохідної артилерійської батареї самохідного артилерійського дивізіону військової частини.
Загинув поблизу населеного пункту Часів Яр Донецької області.[9]
15452
Марчишин Микола
12 квітня 1978, м. Львів. Навчався у Середній загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 78. Після завершення навчання проходив військову службу в Кам'янці-Подільському. У мирний час працював у сфері перевезень. Із початком повномасштабного вторгнення російської федерації став на захист Батьківщини від російських окупантів до лав 65-ї окремої механізованої бригади Сухопутних військ Збройних Сил України. Боронив суверенітет та територіальну цілісність держави на Запорізькому напрямку.
Похований 17 лютого 2024 року в селі Дмитре Львівської області[20]. Нагороджений орденом «За мужність» III ступеня (посмертно)[21].
15455
Добош Владислав Юрійович
(«Спецназ»)
31 грудня 1996, м. Житомир. Закінчивши ліцей №3, вступив до Національної Академії Національної гвардії України м. Харкова. Після закінчення Академії став на захист України у складі одного із військових підрозділів ЗСУ у 2019 році. Був кандидатом у майстри спорту з тріатлону. Неодноразово отримував відзнаки за військову службу. Старший лейтенант, заступник командира мінометної батареї по роботі з особовим складом 1-го батальйону оперативного призначення вч А3028. Зустрів ворога на Київщині, брав участь в боях за Сіверськодонецьк, НПЗ Лисичанський, Білогорівку, Спірне. Потім перейшов на Запорізький напрямок. Мав стати командиром роти.
10 серпня 2000, с. Єлизаветівка Тарутинського району Одеської області. З 2003 року проживав на Вінниччинні, де у 2014 році вступив на навчання до Тульчинського ліцею з посиленою військово-фізичною підготовкою. У 2017 р. своє навчання на військового продовжив, вступивши до Харківського національного університету Повітряних Сил ім..І.Кожедуба на радіотехнічний факультет. Став на захист Батьківщини 20 липня 2017 року. 4 березня 2022 року, достроково закінчивши вищевказаний вуз через широкомасштабне вторгнення ворога-загарбника, отримав диплом про військову освіту й звання лейтенанта. У квітні 2022 року під час розподілу за спеціальністю був призначений у військову частину на Волині, де його уже в травні призначають начальником радіолокаційної станції 153 Окремого Радіолокаційного Взводу й командирують на схід України у Запорізьку область. Повернувшись через три місяці на Волинь, мій син вивчає питання переведення у військове формування ІІІ-тю окрему штурмову бригаду. Пройшовши складний відбір, у кінці грудня 2022 року вступив до лав 3ОШБР та у січні 2023 року відправився у зону бойових дій у Донецькій області. У листопаді 2023 року лейтенанта за власним бажанням перевели у 1-й зведений розвідувальний батальйон 1-ої розвідувальної роти, призначивши його командиром взводу. У кінці грудня 2023 року у складі батальйону прибув у зону проведення бойових дій у Донецькій області. 27 січня 2024 року командиру 1 розвідувального взводу зведеної розвідувальної роти військової частини А4682 Берілу Артему присвоїли звання старший лейтенант. Був командиром 1 розвідувального взводу зведеної розвідувальної роти. в.ч. А4682, 150 ОРУБ.
Загинув 4 лютого цього року, внаслідок танкового обстрілу з боку противника під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Авдіївка Донецької області. Похований на сільському кладовищі в селі Липівка Тульчинського району Вінницької області [12][25]
Загинув 5 лютого 2024 року під населеним пунктом Синьківка Куп'янського району Харківської області [27].
15478
Савіцький Максим
Солдат, був воїном військової частини А4949. Боєць загинув 5 лютого, внаслідок мінометного обстрілу на Запоріжжі. З військовим прощалися у місті Новодністровськ.
Загинув біля населеного пункту Роботине Пологівського району Запорізької області, в результаті підриву на ворожому мінно-вибуховому пристрої противника [29]
13.10.1997, м. Енергодар Запорізької області. Військовослужбовець Омега (спецпідрозділи НГУ). У 2020 році, після завершення навчання у Національній академії Національної гвардії України, отримав первинне офіцерське звання «лейтенант». Почав свою військову кар’єру на посаді командира 4 стрілецького взводу стрілецької роти 2 стрілецького батальйону військової частини 3002 Національної гвардії України. Через 2 роки, за високі морально-ділові якості отримав посаду командира відділення інструкторів. Служив у Тернополі. З початком війни — на фронті. Cтарший oфіцер 1-ї бoйoвoї групи 3-ї групи спеціальнoгo призначення (штурмoвoї) 4-гo oкремoгo штурмoвoгo загoну спеціальнoгo призначення «Oмега» Центру спеціальнoгo призначення Націoнальнoї гвардії України, капітан. З грудня 2023 року майор Сабіров М.І. виконував бойові завдання в складі оперативно-тактичного угрупування «Лиман».
Захищав позиції, відбиваючи штурм противника вогнем із кулемета, зумів знищити групу противника на підході до позицій. Після чергового артилерійського обстрілу було влучання міни поблизу бліндажа, де в той час перебувала бойова група із пораненими побратимами його підрозділу, в результаті якого бліндаж було частково завалено. Марат не вагаючись вирушив на допомогу товаришам і допоміг їм вибратись із заваленого бліндажа. Надавши допомогу повертався на свою позицію для відбиття штурму ворога. Під час артилерійського обстрілу отримав поранення несумісне з життям і загинув в районі н.п. Терни Лиманськoгo райoну, Донецька область. Похований 10 лютoгo 2024 року на Алеї Героїв Микулинецького кладовища м. Тернопіль. Посмертно присвоєне звання майор [30][31].
5 лютого 1969, с. Дмитрів Львівської області. Із початком повномасштабного вторгнення став на захист Батьківщини від російських окупантів. Виконував бойові завдання із захисту суверенітету та територіальної цілісності держави на східному напрямку у складі 214-го окремого спеціального батальйону OPFOR Міжнародного центру миротворчості та безпеки Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного.За особисту мужність був нагороджений Почесним нагрудним знаком Головнокомандувача Збройних Сил України Почесний нагрудний знак Головнокомандувача ЗСУ «Хрест Військова честь».
Загинув в місті Авдіївка Донецької області Краматорського району.[32]
15491
Кійко Іван
12 січня 2000, м. Дніпро. Член Пласту, Пластове псевдо «Філософ». 2017 року на триденному таборі по курганах познайомився з військовими, які проводили вишкіл зі зброєю. Відтоді і сам вирішив стати військовим. У 18 років пішов до армії, після строкової служби підписав контракт.
На початку 2023 отримав поранення поблизу м. Слов'янськ. Загинув 6 лютого 2024. Місце і обставини уточнюють [33]
15492
Сіренко Василь Віталійович
4 вересня 1976, с. Малинівка. Мобілізований до ЗСУ 16 січня 2023 року. Мав звання сержант. Військову службу проходив на посаді командира гармати 2 самохідного артилерійського взводу 2 самохідної артилерійської батареї 1 самохідного артилерійського дивізіону в/ч А4784.
Помер в госпіталі. Похований в селі Єгорівка [34][1]
15493
Ульяновський Олександр
27 років, с. Яланець колишнього Томашпільського району. Там закінчив перших два класи школи. Згодом сім’я Олександра переїхала до Вінниці. У місті він закінчив ліцей №7. Був призером олімпіад з хімії. Після закінчення закладу вступив до Вінницького національного медичного університету. Згодом вирішив здобути фах еколога у Вінницькому національному аграрному університеті. Паралельно з навчанням працював диспетчером екстреної медичної допомоги. Пішов на фронт у листопаді 2023 року. Воював у складі 95-ї окремої десантно-штурмової бригади.
Загинув під селом Голубівка Куп’янського району Харківській області, боронячи Україну [35].
15494
Любий Артем Вікторович
21 жовтня 1997, м. Хмельницький. Закінчив Хмельницьку загальноосвітню школу №13. Навчався у вищому професійному училищі, де здобув професію електрика. Працював за фахом – електриком на МКП «Хмельницькводоканал». У 2017 році був призваний на строкову службу у Національну гвардію України. У липні 2018 року вступив до Київського інституту НГУ на факультет «Державна безпека». Повномасштабну війну зустрів на останньому курсі. Отримав офіцерське звання лейтенанта та розпочав службу. Служив на посаді командира патрульного взводу у місті Вінниці, згодом став командиром роти з охорони та оборони важливого державного об’єкта. Від жовтня 2023 року воював з окупантами у складі центру спеціального призначення НГУ, старший лейтенант спецпідрозділу НГУ Омега.
Загинув Герой 6 лютого 2024 року поблизу села Терни Донецької області під час артилерійського обстрілу, виносячи з поля бою поранених побратимів. Похований на кладовищі у мікрорайоні Лезневе. Залишилися батьки, дружина та брат [36].
15495
Кравченко Володимир Васильович
22 жовтня 1974, с. Шрамківка. Закінчив 11 класів Шрамківської загальноосвітньої школи. Після закінчення школи проходив службу в армії. Був учасником АТО де прослужив більше року. До мобілізації працював в ТОВ «Лани Драбівщини». 26 грудня 2023 був мобілізований до ЗСУ. Служив старшим стрільцем - оператором 2 взводу 9 роти 3 механізованого батальйону військової частини.
Загинув 7 лютого 2024 року під час виконання бойового завдання.[38]
15501
Іськів Остап Почесний нагрудний знак «За незламність»
44 роки, м. Львів. Випускник факультету міжнародних відносин Львівського університету. Підприємець, експластун, учасник Революції Гідності. Займався ресторанним бізнесом, будучи співзасновником пабу «Фест», мав власний цех із виготовлення меблів. На початку повномасштабної війни добровольцем вступив до складу 33 ОМБр. За особисту мужність і зразкову службу Остапа нагородили пам’ятним нагрудним знаком "Захисник України" та медаллю "За незламність".
Загинув року біля с. Роботине Пологівського району Запорізької області.[41]
15504
Рубан Максим Валентинович
7 жовтня 1992, м. Прилуки. Закінчив середню школу №9. Навчався в Прилуцькому технічному фаховому коледжі. Пізніше продовжив навчання в Сумському університеті. У місті всі знали й досі пам’ятають його як Романа Петрика. Та все ж чоловік прийняв для себе непросте рішення й змінив своє ім’я та прізвище. Працював в супермаркетах електроніки та побутової техніки «Фокстрот» та «Ельдорадо». Мобілізований 6 квітня 2022. Проходив службу у військові частині А4712 на посаді стрільця-помічника гранатометника 2-го механізованого відділення 1-го механізованого взводу 1-ї механізованої роти 2-го механізованого батальйону.
Загинув під час виконання бойового завдання та обов'язків військової служби поблизу н.п. Авдіївка Донецької області [43]
15506
Притика Олександр Володимирович
27.08.1983, Бобровицький район Чернігівської області. Згодом родина переїхала до Львова. Навчався Ліцеї №66 Львівської міської ради. Здобув професійно-технічну освіту у колишньому Середньому професійно-технічному училищі №27 (сьогодні – Львівський професійний коледж готельно-туристичного та ресторанного сервісу). Після завершення навчання працював спершу у транспортній сфері, потім займався приватним підприємництвом. Впродовж останнього періоду працював на підприємстві «Донатан» у місті Львові. Із початком повномасштабного вторгнення російської федерації, попри відсутність бойового досвіду, став на захист Батьківщини від загарбників. Виконував завдання із захисту суверенітету та територіальної цілісності держави на Харківщині і Донеччині у складі мінометного взводу 125-ї окремої бригади територіальної оборони
1984 р. н., мешканець села Пониковиця Золочівського району Львівської області. Старший лейтенант, командир взводу ударних безпілотних авіаційних комплексів 80-ї окремої десантно-штурмової бригади ДШВ. Із 2020-го року він був депутатом Бродівської міськради від партії ВО «Свобода». Раніше – брав участь в АТО. З початком повномасштабного вторгнення Росії в Україні повернувся у ЗСУ[47]. Нагороджений орденом «За мужність» ІІІ ступеня (17 червня 2022)[48].
Загинув у Бахмутському районі Донецької області[49]. Похований 13 січня 2024 року в с. Пониковиця[50]. Нагороджений орденом «Богдана Хмельницького» IІI ступеня (посмертно)[51].
15516
Кучаєв Сергій Володимирович
30.06.1976, м. Житомир. З липня 2023 року став на захист держави в складі ЗСУ. Проходив військову підготовку у Німеччині.
14 червня 1978, с. Розношенське. Навчався в Гайворонському машинобудівному технікумі, мав освіту механіка. Працював у місцевому сільгосптоваристві, згодом обробляв власну землю. Мобілізований 9 березня 2023 року. Був старшим оператором протитанкового відділення.
16 березня 2005, м. Львів. Навчався у загальноосвітній школі №27 імені героя Небесної Сотні Юрія Вербицького. Здобув освіту у Державному навчальному закладі «Львівське вище професійне училище харчових технологій». Після завершення навчання спершу проходив практику, а згодом працював старшим офіціантом-адміністратором у ресторані «Династія». Був вихованцем КІВСу (Клуб Ігрових видів спорту), займався футзалом під керівництвом тренера Юрія Шукатки. Був призером чемпіонату України та Кубка України з футзалу. Із початком повномасштабного вторгнення став на захист Батьківщини, підписавши контракт з третьою окремою бригадою Сухопутних військ ЗСУ.
Отримав важке поранення біля села Андріївка. Його серце перестало битися у медичній частині. Похований на Центральному кладовищі Кривого Рогу.
15535
Ілій Сергій
30 років, с. Годинівка. Старший лейтенант, служив у військовій частині А4007. Був випускником Академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного.
9 лютого1981, с. Вершаці, Чигиринський район. У перший день повномасштабного вторгнення прибув до військомату та разом із друзями потрапив до 30 окремої механізованої бригади імені Костянтина Острозького. Навесні 2022 року разом з своїми побратимами неодноразово вступали в бій з ворогом біля населених пунктів Троїцьке, Світлодарськ, Бахмут та селища Роти і Відродження. Влітку 2022 року перебував на Чернігівщині, а потім його на місяць перекинули до Бородянки. У серпні 2022 року знову повернувся до бойових дій – його підрозділ, в якому він був командиром, взяв участь у Харківській операції. Зокрема, його підрозділ вигнав окупанта з населеного пункту Петропілля і здобув чимало військових трофеїв. Служив командиром відділення кулеметного взводу, мав звання старшого солдата.
32 роки, м. Березне, Рівненська область. Займався ремонтом мотоциклів і скутерів. Був мобілізований 2 трваня 2023 року. Обіймав посаду механіка-водія медичного пункту 68-ї окремої єгерської бригади.
Помер у військовому госпіталі Харкова. Напередодні він виїжджав на бойову позицію, мав завезти провізію. У селі Новоєгорівка Луганської області розпочався обстріл з протитанкового ракетного комплексу. Отримав вибухову травму легень та внутршніх органів. Три дні боровся за життя. Похований в рідному місті на Алеї слави. Залишилися батьки, сестра і племінник [58].
4 липня 1985, м. Нижній Тагіл у Росії. Навчався в побузькій школі, потім у Кропивницькому (тоді Кіровоград) на факультетах правознавства — спочатку в педагогічному університеті, потім у юридичному інституті Харківського національного університету внутрішніх справ. Працював старшим юристом у Кіровоградській обласній адміністрації. Потім переїхав до Києва. На початку повномасштабного вторгнення намагався вступити до Київської територіальної оборони, але керівництво йому відмовило через те, що не мав військового вишколу. 9 грудня 2023 року його призвали на військову службу. Був стрільцем в аеромобільному батальйоні.
м. Гірське, Луганщина. Базову середню освіту здобув у місцевій школі №12, далі навчання продовжив у місті Стаханові. Вищу освіту здобував у Східноукраїнському національному університеті імені Володимира Даля. Працював на різних підприємствах у Луганську. Водночас допомагав батькам у родинній приватній справі. До лав ЗСУ став у листопаді 2023 року.
Загинув 10.02.2024 в районі н.п. Новоселівське, Сватівського району, Луганської області.
15552
Іжик Богдан
54 роки, с. Нижнє Висоцьке. Із початком повномасштабного вторгнення став на захист України. Захисник служив у складі військової частини А7081 та виконував бойові завдання на Сумщині та на території Запорізької області.
Загинув на Запорізькому напрямку під час артилерійського обстрілу.
15554
Кравчук Віктор
47 років, с. Кутянка Острозької громади. Там закінчив школу, згодом Рівненський технічний університет (нині — НУВГП) за спеціальністю гідромеліорація. Працював у Луцьку на деревообробному підприємстві. У квітні 2022 року добровольцем пішов в ЗСУ. Командир роти забезпечення 36-тої окремої бригади морської піхоти. Мав дитину з ДЦП, але пішов добровольцем. Дитина померла і він приїжджав на похорону у відпустку на два тижні.
Загинув коли його підрозділ виконував завдання на лівому березі Дніпра на Херсонщині. Похований в селі Біла на Буковині [11]
15556
Голіней Володимир
30 січня 1993. Жив у Ланчині. У лавах Збройних сил України боєць служив стрільцем-снайпером 1 штурмового відділення 3 штурмової роти військової частини А4848.
Загинув поблизу села Табаївка Куп'янського району під час бойового завдання. 10 лютого 2024 року надійшло повідомлення про те, що Володимир Голіней зник безвісти. 27 лютого тіло бійця евакуювали з місця загибелі та офіційно опізнали [64].
15557
Варушечкін Владислав Миколайович
13 червня 1998, с.Вовчок. Був гранатометником 3 відділення морської піхоти 1 роти морської піхоти.
Загинув внаслідок підриву на міні під час виконання бойових завдань поблизу населеного пункту Кринки, Херсонської області [41]
15558
Ковальов Олександр
25 січня 1980, м. Світловодськ. Навчався в світловодській школі №5. Закінчивши Полтавську сільськогосподарську академію, працював торговим консультантом. Брав участь у Революції гідності, після чого, до середини 2019 року, служив у складі бригади спеціального призначення "Азов". 23 лютого 2022 року поїхав на заробітки у Польщу. 24 лютого, дізнавшись про повномасштабне російське вторгнення, повернувся додому й 25 лютого відправився на фронт у складі 67-ої окремої бригади Добровольчого українського корпусу, був командиром стрілецького взводу, старший лейтенант.
Загинув під час бою поблизу Первомайського на Донеччині. Похорон відбувся 15 лютого 2024 [65]
15559
Попель Михайло Сергійович
21.11.1997, м. Житомир. Базову середню освіту здобув у ЗОШ №30. Далі навчався у ПТУ №15, де здобув робітничу спеціальність. Опісля працював баристою в закладах Житомира та Києва. Добровільно став до лав ЗСУ з грудня 2023 року. Після навчання — направлений для проходження військової служби у Харківську область.
28.04.1966, м. Дрогобич. Закінчив Дрогобицьку СШ №2. Довгий час працював на Дрогобицькому автокрановому заводі, одружився, ростив улюбленого сина. Заради добробуту сім'ї вирушив на заробітки за кордон. 25 лютого 2022 записався доробвольцем в ТРО і долучився до 67 батальйону 103 бригади ТрО.
Загинув у боях на Куп'янському напрямку. Залишились мати Наталія, батько Василь, дружина Анастасія, доньки Емма та Анастасія. Похорон відбувся 17 лютого 2024
15570
Колода Андрій
19.06.1979, с. Косівець Львівської області. Навчався у місцевій середній загальноосвітній школі. Закінчив Комунальний заклад Львівської обласної ради «Львівський музичний професійний коледж імені Станіслава Пилиповича Людкевича». Займався грою на саксофоні. Після завершення навчання проходив військову службу в лавах Національної гвардії України у Сімферополі. Працював у Акціонерному товаристві «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз», а також у меблевій промисловості. Із початком повномасштабного вторгнення російської федерації добровільно став на захист Батьківщини від окупантів. Боронив територіальну цілісність та суверенітет держави на Луганщині та на території Запорізької області у складі 3-ї бригади оперативного призначення імені полковника Петра Болбочана.
19 років, с. Ягодинка Житомирської області. Навчався у Пулинській загальноосвітній школі. У 2023 році закінчив Житомирський кооперативний коледж бізнесу та права за спеціальністю «Право». З березня 2023 року проходив військову підготовку в добровольчих військових формуваннях. 25 вересня підписав контракт з ЗСУ. Пройшов навчання у Франції, Львівській та Черкаській областях. Воював у складі 3ОШБр на посаді номера обслуги кулеметного відділення взводу вогневої підтримки.
21 березня 2002, м. Марганець. Отримав грамоту “Вчинок року” за вагомий внесок у допомогу поліції під час затримання злочинця. У 2023 році став студентом Харківського національного університету міського господарства ім. О.М. Бекетова за спеціальністю 133 Галузеве машинобудування, а вже 29 листопада 2023 вступив до лав ЗСУ. Оператор 1-ого штурмового відділення 2-ого штурмового взводу 2-ої штурмової роти 2-ого штурмового батальйону, військової частини А4638, 3ОШБр
Загинув захищаючи територіальну цілісність та державний суверенітет України, біля населеного пункту Авдіївка Донецької області. Похований в Марганці 15 лютого 2024 [71][72][73][74]
Янкевич Назар Мар’янович
(«Ян») Почесний нагрудний знак «Хрест хоробрих»
5 жовтня 2004, м. Ходорів. Після початку повномасштабної війни, одразу зібрав речі та поїхав у Київ, 27 лютого вже був на АТЕКу. Його не хотіли брати через вік (17 років), але друг Сонце дозволив йому там залишитись у забезпеченні і де він перебував декілька місяців, а потім потрапив у роту охорони ССО «АЗОВ КИЇВ». Навчався з артилеристами, потім вони поїхали на виїзд на Запорізький напрямок, а Ян залишився чекати повноліття. Як тільки виповнилося 18 років одразу підписав контракт з ІІІ ОШБр і поїхав на Бахмут, в ролі арт розвідника і оператора БПЛА. Перебував там всю зиму та весну, в травні отримав поранення, повернувся в підрозділ. Отримав нагороду «Хрест Хоробрих». Старший стрілець оператор 2-го штурмового відділення 2-го штурмового взводу 2-ої штурмової роти 2-го штурмового батальйону військової частини А4638.
Загинув 12 лютого 2024 року біля населеного пункту Богданівка на Донеччині
15588
Невгод Андрій
(«Руль») Почесний нагрудний знак «Сталевий хрест»
13 липня 1985, селище Борова. У рідному селищі закінчив школу. Після навчання працював на СТО у Києві. З перших днів широкомасштабного вторгнення став до лав ТРО. Пізніше добровільно пішов навчатися до "Азову". А в жовтні 2022 року, після призову до лав ЗСУ, відправився на навчання до Німеччини. Після повернення був командиром механізованого взводу.
За проявлений у боях героїзм був нагороджений медаллю "Ветеран війни" та почесним нагрудним знаком "Сталевий хрест" головнокомандувача ЗСУ. Неодноразово отримував поранення, контузії [77].
15589
Мартич Олександр
50 років, с. Лопушанка-Хомина. Із 2016 року Олександр служив у 23 загоні морської охорони Регіонального управління морської охорони ДПСУ. 24 лютого 2022 року перебував на службі у Маріуполі. Брав участь в обороні "Азовсталі". У травні 2022 року чоловік потрапив у російський полон. Через рік повернувся з полону.
Загинув поблизу населеного пункту Кринки Херсонської області.
15591
Павлюк Вадим
28.04.1973, м. Чернівці. Навчався у колишній Середній загальноосвітній школі Nº64 I-III ступенів м. Львова. Закінчив тодішній Львівський технікум радіоелектроніки. Після завершення навчання проходив строкову військову службу. Протягом останнього періоду працював у Акціонерному товаристві «Галичфарм». Із початком повномасштабного вторгнення російської федерації став на захист Батьківщини до лав 24-ї окремої механізованої бригади імені короля Данила оперативного командування «Захід» Сухопутних військ Збройних Сил України. Героїчно виконував бойові завдання на східному напрямку.
08.05.1992, м. Львів. Навчався у Ліцеї №24 імені Марії Конопницької Львівської міської ради. Здобув освіту в Університеті банківської справи. Після завершення навчання проходив строкову військову службу у лавах військ протиповітряної оборони. У 2014 році Сергій Гаврилов разом із братом-близнюком Дмитром стали до лав 3-го батальйону територіальної оборони «Воля» та виконували бойові завдання у зоні проведення антитерористичної операції. Після повернення працював консультантом у магазині “Megasport”. На другий день повномасштабного вторгнення російської федерації знову став на захист Батьківщини від окупантів. Пліч-о-пліч із братом проходив військову службу спершу у складі роти охорони обласного ТЦК та СП, а згодом – 15-го окремого гірсько-штурмового Севастопольського батальйону 128-ї окремої гірсько-штурмової Закарпатської бригади.
Похорон відбувся 20 лютого 2024 у Львові. Залишилися бабуся, батьки, дружина, двоє маленьких синів та брат-близнюк, який продовжує боронити державу на передовій [78].
15593
Кришталь Василь
с. Вишня Рудківської громади. Військовий був командиром бойової машини, командиром гірсько-штурмового відділення військової частини А1556.
Бахчиванжи Володимир
(«Докер») Почесний нагрудний знак «Золотий хрест»
13.02.1962, м. Бердянськ Запорізької області. Навчався у Бердянській загальноосвітній школі №10. Після завершення навчання працював токарем на заводі «Південгідромаш». Проходив військову службу у складі колишнього 586-го гвардійського ракетного полку у місті Кам’янець-Подільський Хмельницької області. У 1982-2003 роках обіймав посаду докера та оператора крана у Бердянському морському торговельному порті. Згодом займався приватним підприємництвом у Бердянську, у той самий час вів активну громадську діяльність. Із початком повномасштабного вторгнення російської федерації добровольцем став на захист Батьківщини від загарбників. Боронив суверенітет та територіальну цілісність держави у лавах 3-ї окремої штурмової бригади Сухопутних військ Збройних Сил України. За особисту мужність був нагороджений численними відзнаками, зокрема, нагрудним знаком Головнокомандувача Збройних Сил України «Золотий хрест» та нагрудним знаком «Ветеран війни».
Загинув внаслідок поранень, які отримав в результаті мінометно-артилерійського обстрілу [81][82]
15597
Островерхов Юрій Юрійович
(«Борзий»)
27 років, с. Новогригорівка Херсонської області. Проте жив у селі Піщатинці на Тернопільщині. Після здобуття середньої освіти одразу пішов працювати. З 2014 року найбільшим бажанням було піти воювати. Однак за станом здоров'я не був придатний до служби. Після вторгнення окупантів 24 лютого 2022 року Юрій долучився до лав захисників. Службу проходив у 3-ій окремій штурмовій бригаді ЗСУ. Воював на посаді старшого стрільця-оператора штурмового відділення. Отримав відзнаку «За мужність і відданість».
Загинув біля міста Авдіївка Донецької області. Прикриваючи побратимів під час відходу, отримав смертельні поранення внаслідок ворожого обстрілу. Похований в селі Піщатинці на Тернопільщині. Залишилася дружина [83].
15598
Крупа Володимир
(«Вамп»)
м. Київ. Закінчив школу №20 та Відкритий міжнародний університеит розвитку людини "Україна" за спеціальністю "Соціальна робота". Продавав велосипеди і автомобілі, працював на СТО.
Загинув поблизу населеного пункту Степове на Донеччині. При відході був поранений його побратим, Володимир надавав допомогу. Ворожий дрон скинув на них снаряд. Володимир врятував життя побратиму ціною власного життя.
1 листопада 1994. З 2001 по 2010 роки навчався в загальноосвітній школі І-го-ІІІ-го ступенів №2 м. Васильків. З 2010 по 2014 роках навчався у Васильківському коледжі Національного авіаційного Університету. Свою трудову діяльність розпочав на хлібозаводі м. Васильків.
5 червня 1984, м. Фастів. Навчався у харчовому училищі Києва, в результаті якого отримав фах пекаря. Тривалий час він працював на підприємстві "Юнівест Маркетинг", потім – у комунальній корпорації столиці "Київавтодор". 19 червня 2021 року одружився з Наталією, виховував та опікувався двома донечками. З перших днів широкомасштабного вторгнення став до лав Кагарлицької тероборони, з часом перейшов до Збройних сил України. А 23 листопада 2023 року перевівся до 3-ї штурмової бригади.
2003, м. Рівне. Коли виповнилося 18 років, підписав контракт із ЗСУ. Практично весь час служив на Харківському напрямку, на передовій. Був поранений, мав чотири важкі контузії.
Загинув 13 лютого під час артилерійського обстрілу на Донеччині [88],
15611
Данилюк Дмитро
Народився в с. Замостя Вижницького району Чернівецької області. Останніми роками проживав в с. Діброва Вижницького району Чернівецької області. Там і похований. Був солдатом військової частини А4667.
Загинув під час виконання бойового завдання в околицях населеного пункту Часів Яр Донецької області. Похований 28 лютого Алеї Слави на місцевому кладовищі по вул. Європейській селищі Тересва [89]
15614
Сазонов Андрій
(«Сазон/Красавчик»)
20 червня 1998, с. Соколів Житомирської області. Проживав в селищі Дружба, Ічнянська громада. В 2004 році пішов до Дружбинської ЗОШ І-ІІІ ступенів. Закінчив школу у 2015 році. Навчався у Чернігівському кооперативному фаховому коледжі за напрямом «Правознавство». У 2016-2019 роках проходив військову службу, у 2017-му брав участь в АТО. Після початку повномасштабної війни долучився до ЗСУ. Спочатку в Конотопі, потім – у Чернігівській області та в Бахмуті. Згодом знову був переведений в Чернігівську область, потім – у Харківську, а ще пізніше – на Донеччину. Служив на посаді командир бойової машини. Старший солдат, командир машини другого штурмового відділення другого штурмового взводу четвертої штурмової роти другого штурмового батальйону військової частини А4638.
Загинув підчас виконання бойового завдання в населеному пункті Авдіївка. Похований у селищі Дружба на Чернігівщині. Залишились дружина, син, мама та брат [90][91].
5 травня 1997, с. Черче поблизу Рогатина. Закінчив школу у рідному селі, згодом продовжив здобувати освіту в Бурштинському торгово-економічному коледжі, де отримав професію офіціанта-бармена. Пройшов військову службу в армії. До війни декілька років заробляв на життя у Польщі. Крім того, працював на місцевому підприємстві «Авангард». Повернувся додому 27 лютого 2022 року, але до ЗСУ його не взяли. До лав ЗСУ воїна мобілізували згодом – 4 лютого 2023-го. Виконував обов’язки навідника кулеметного відділення кулеметного взводу стрілецького батальйону, старший солдат. У листопаді 2023-го востаннє відвідав свій дім у Черчі.
Загинув на Луганщині. Похорон відбувся 17 лютого 2024 [93]
15620
Трохименко Андрій
с. Михайлівка-Рубежівка. Здобув спеціальність кухаря у СПТУ-26 в Бородянці. По закінченню навчання служив в армії. Перед повномасштабним вторгненням працював у компанії з виробництва обладнання для гідротерапії та ванн. Під час бойових дій в Ірпінській громаді допомагав шукати та хоронити померлих. Служив гранатометником.
Під час виконання бойового завдання в районі селища Білогорівка Сєвєродонецького району Луганської області
15625
Корнута Роман Миколайович
(«Мазепа»)
18 травня 1985. Добровільно пішов захищати країну у 2014 році. Під час повномасштабного вторгнення він боронив Київ, звільняв Херсон та Роботине. Роман був спецпризначенцем. Був засновником Івано-Франківської федерації тай-кік боксу, спортсменом та тренером.
Загинув на Авдіївському напрямку. Похований на Алеї героїв у Чукалівці [95].
15626
Митрович Ернест
21 травня 1988, м. Свалява. 16 років пропрацював на підприємстві КП "Шляхрембуд" на посаді асфальтобетонника. Служив лужив розвідником другого відділення розвідувального взводу
Загинув поблизу міста Вугледар. Залишились син, донька, дружина та мати. Похований на Ново-Центральному Баранівському кладовищі у Сумах на Алеї Слави [96]
15627
Сокальський Ігор
9 травня 2000, м. Збараж. Був лейтенантом поліції. Служив у Об'єднаній штурмовій бригаді Національної поліції.
Загинув від отриманих поранень у Донецькій області [97]
15628
Кулик Роман Романович
15 грудня 1972. Був істориком. З 2014 року волонтерив, а з початком повномасштабної російсько-української війни добровольцем пішов на фронт. Був водієм-електриком відділення збору та обробки інформації взводу безпілотних авіаційних комплексів.
О 5 годині, він віз хлопців на позиції, бо був водієм. В нього був волонтерський бус оливкового кольору. Дорогу обстрілювали з мінометів, то він хлопців встиг завезти на позицію, а сам розвернувся, почав рух і прилетіла міна. Похований у Чорткові [98]
15629
Букатка Михайло
Старший солдат, служив у військовій частині А4267.
23 роки. Закінчив ДонНУ імені Василя Стуса, мріяв стати правозахисником. Був волонтером та членом Вінницької молодіжної Ради, був помічником депутатки ВМР Світлани Ярової.
Загинув виконуючи бойове завдання у Бахмутському районі з своїм другом Іванішиним Артемом та побратимом Ігорем. Похований на Алеї Слави Героїв, що на Сабарівському кладовищі.[99].
15632
Іванішин Артур Володимирович
(«Депутат»)
30 травня 2000. Навчався на третьому курсі Вінницького торговельно-економічного інституту ДТЕУ за спеціальністю "менеджмент". Був волонтером та членом Вінницької молодіжної Ради, був помічником депутатки ВМР Світлани Ярової. За паспортом ім'я — Артур, але в житті хлопець завжди називав себе Артемом, оскільки це ім'я подобалося більше.
Загинув виконуючи бойове завдання у Бахмутському районі з своїм другом Кондратюком Вадимом та побратимом Ігорем. Похований на Алеї Слави Героїв, що на Сабарівському кладовищі.[99].
30 років, Васильківка, Дніпропетровська область. Освоїв фах слюсаря-сантехніка у професійно-технічному училищі. Цією справою заробляв собі на життя у Запоріжжі. Навесні 2022-го був мобілізований. У травні 2022 вирушив на оборону Авдіївки. Молодший сержант та бойовий медик. Був нагороджений “Хрестом хоробрих” та відзнакою президента “За оборону України”.
Був поранений з осколком у спині під час прориву з опорного пунку Зеніт в Авдіївці. Після поранень довелося повертатися в оточення. Розстріляний окупантами після захоплення позиції [100][101][102][103][104].
15636
Дубницький Андрій
(«Байрактар»)Почесний нагрудний знак «Золотий хрест»
5 листопада 1998, с. Степанці. Після закінчення місцевої школи він поступив на навчання у Маслівський аграрний технікум та отримав спеціальність технолога, пізніше працював на ПрАТ «Миронівська птахофабрика». У вересні 2018 був призваний на строкову службу в армії. Служив в Одесі, на катері «Морська охорона» (частина 1499), там отримав звання «старший матрос». Кам`янка, Кіровоградської області. 8 березня 2022 був мобілізований коли його дочці було 4 місяці. Майже 2 роки брав участь в боях за Авдіївку. Був нагороджений почесним нагрудним знаком Головнокомандувача ЗСУ “Золотий хрест”, відзнакою Президента України “За оборону України”, медаллю “Захиснику Вітчизни” та почесною відзнакою військової частини А4007 “За оборону Авдіївки”. Мав поранення в пах.
Був поранений під час прориву з позиції Зеніт в Авдіївці. Розстріляний окупантами після захоплення позиції. Похорон відбувся 15 квітня 2024 в рідному селі [100][101][102][103][105][106].
15637
Павлов Георгій
(«Панда»)
29 травня 1994, м. Кривий Ріг. Закінчив дев'ять класів місцевої гімназії №24, навчався у Криворізькому авіаційно-технічному коледжі. Потім працював на Криворізькому міськводоканалі. Служив з 2015 року в АТО. У 2017 служив в Маріуполі, а потім в Чернігові. У 2020 році був нагороджений відзнакою командувача об'єднаних сил "Козацький хрест" III ступеня. З першого дня повномасштабної війни боронив Чернігів, а після його звільнення був нагороджений відзнакою Президента України "За оборону України". Впродовж останнього року він служив на позиції "Зеніт" на посаді старшого стрільця-оператора механізованого відділення. 14 лютого 2024 зазнав осколкового поранення спини.
Був поранений під час прориву з позиції Зеніт в Авдіївці. Розстріляний окупантами після захоплення позиції. Похорон відбувся 17 квітня 2024 на кладовищі "Яцево" в Чернігові [100][101][102][103][107].
15638
Зінчук Олександр Євгенович
39 років, Рожищенська громада. Навчався в Рожищенському ліцеї №4 у 1990-2001. Мобілізований до лав ЗСУ 8 березня 2022. Молодший сержант
Загинув поблизу населеного пункту Курдюмівка Бахмутського району
15645
Короляк Олег
02.05.1991, м. Львів. Навчався у Середній загальноосвітній школі №92 міста Львова. Здобував освіту на хімічному факультеті Національного університету «Львівська політехніка». Після завершення навчання проходив військову службу у лавах військ протиповітряної оборони. Працював у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Лінапарат Сервіс», згодом – на підприємстві “SavService” у Львові. Із перших днів повномасштабного вторгнення російської федерації став на захист Батьківщини від окупантів. Боронив суверенітет та територіальну цілісність держави у складі 115-ї окремої механізованої бригади Корпусу резерву Сухопутних військ Збройних Сил України. Виконував бойові завдання у гарячих точках фронту. За особисту мужність був відзначений нагрудним знаком «Ветеран війни».
36 років, м. Черкаси. Навчався у школах №11 та №4. Закінчив ПТУ №22 та отримав спеціальність водія-автослюсаря. Із 2007 до 2008 року проходив строкову військову службу в лавах Збройних сил України. Після працював водієм таксі. Перебував у війську з 2015 року, брав участь в АТО в районі міст Луганськ та Маріуполь. Був відзначений подякою командира військової частини за зразкове виконання бойового обов'язку. З початку повномасштабного вторгнення у 2022 році знову став на захист країни. Проходив службу на посаді водія-електрика медичного пункту
м. Дніпро. У мирному житті був підприємцем, заснував бренд з виробництва комбучі GODZYKI kombucha. Воїн протитанкового батальйону 3-ї окремої штурмової бригади. Одружився 26 вересня 2023.
Загинув виконуючи бойове завдання, під час виходу особового складу з населеного пункту Авдіївка [118]
15653
Замковий Сергій
15 березня 1975, с. Броварки Гадяцького району. У 6-річному віці разом з родиною переїхав до селища Диканька. був заступником командира бойової машини та навідником-оператором механізованого відділення.
Загинув під час виходу підрозділу з міста Авдіївка на Донеччині. Кілька місяців його вважали зниклим безвісти. Прощання з воїном відбулося 10 червня 2024 у Диканьці [119][120].
23 листопада1989, м. Алчевськ, Луганської області. У 1996 році пішов у перший клас Запорізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 1 у місті Запоріжжя. У 2000 році перевівся у гімназію №8 у тому ж місті, яку закінчив у 2007 році. З 2007 по 2012 роки навчався у Запорізькому національному технічному університеті за спеціальністю "радіоелектронні апарати та засоби". Протягом 2009-2011 років проходив навчання на військовій кафедрі ЗНТУ. 29 вересня2023 року достроково отримав звання капітана.
16 квітня 2003, с. Горенка Київської області. Навчався в Коледжі інформаційних технологій та землевпорядкування Державного університету «Київський авіаційний інститут» за спеціальністю «Менеджмент». Брав участь у змаганнях, виборов призове місце на Чемпіонаті Європи. За досягнення отримав звання майстра спорту з кікбоксингу. 24 лютого 2022, 18-річним, пішов добровольцем захищати свою Україну. Служив у добровольчому батальйоні «Чисте небо». У липні 2022 року підписав контракт з 4-ю оперативного бригадою швидкого реагування НГУ (в/ч 3018). Згодом перевівся в загін «Paragon», що в складі спецпідрозділу Головного управління розвідки МОУ.
Загинув в бою під Авдіївкою на Донеччині. Він тримав «дорогу життя», забезпечивши відхід українських військових. Загинув від уламка ворожої міни, яка розірвалась в п'яти метрах від нього. Похований на Берковецькому кладовищі Києва [121]
Важке поранення отримав поблизу н.п. Кремінна Донецької обл. у квітні 2023 року. Проходив лікування, переніс кілька складних операцій, пізніше перебував на реабілітації. Помер внаслідок отриманих раніше поранень [124]
15661
Плотенко Валерій
1986, с. Жураки, Богородчанська громада. Воював з грудня 2022 року.
Загинув біля с.Синьківка Купʼянського району Харківської області.
15662
Терешко Василь Іванович
1972, м. Угнів. Від 2019 був учасником АТО, за час повномасштабного вторгнення брав участь в обороні Київщини, воював на Миколаївському та Запорізькому. Не дочекався повернення з полону сина Артема.
05.06.1979, м. Львів. Навчався у Ліцеї №93 Львівської міської ради. Здобув вищу освіту в Інституті геодезії Національного університету «Львівська політехніка». У мирний час працював у різних сферах в Україні та за кордоном. Із початком повномасштабного вторгнення російської федерації став на захист Батьківщини від окупантів. Після проходження навчань виконував бойові завдання із захисту територіальної цілісності та незалежності держави на південному напрямку у лавах 37-ї окремої бригади морської піхоти Військово-морських Сил Збройних Сил України.
Залишилися батьки, дружина, двоє дітей та сестра [80]
15664
Черненко Руслан Вікторович
23 червня 1998, с. Пшеничне. Випускник 141 академічної групи 2017 року ВСП “Васильківський фаховий коледж НАУ”. Служив в АТО. З 2017 року, мав статус учасника бойових дій та державні нагороди. Після проходження військової служби працював та продовжив навчання (заочно) в Національному авіаційному університеті за спеціальністю “Авіаційний транспорт”. У 2022 році вступив до добровольчого формування Ковалівської ОТГ. У 2023 році був призваний до лав ЗСУ. Проходив службу та виконував бойові завдання у 3-й штурмовій бригаді біля міста Авдіївка.
1975, с. Раків Ліс, Камінь-Каширська громада. Був учасником АТО, пройшов Іловайський котел, отримав поранення. З перших днів повномасштабної війни став на захист Батьківщини.
Загинув у селі Малинівка Запорізької області [126].
15683
Тухлян Дмитро
смт Славське. Мобілізований на військову службу 30 вересня 2022 року. Був старшим солдатом, старшим навідником мінометного взводу військової частини А1778.
На виконання бойового наказу здійснював оборону спостережного пункту в районі села Степове Донецької області. Похований у селі Дяківки Конотопського району [128].
15687
Захарук Іван
Старший солдат, був навідником розвідувального взводу.
Загинув у Волноваському районі Донецької області. Похований на Алеї Слави Баранівського кладовища [128].
15688
Бреньо Мирослав Іванович
20 квітня 1970, м. Ужгород. Закінчив місцеву школу №6. У 2014-му долучився до захисту держави в АТО. Після повномасштабного вторгнення Росії у лютому 2022 року знову пішов обороняти Батьківщину.
1 березня 1988, с. Дроховичі Львівської області. Проживав у місті Львові. Навчався у Середній загальноосвітній школі №72. У 2006 році закінчив Державний навчальний заклад «Львівське вище професійне училище торгівлі та сфери послуг» (тоді – ліцей), здобув професію «офіціант, бармен, кухар». Після завершення навчання працював спершу на Приватному підприємстві «Панонія», згодом обіймав посаду бармена 4-го розряду на Державному підприємстві «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького». Потім працював на ТДВ «Червоноградський завод металоконструкцій», а з часом – у ТзОВ «Люкс Вош». Із перших місяців повномасштабного вторгнення російської федерації став на захист Батьківщини від окупантів. Виконував бойові завдання у лавах 215-го батальйону 125-ї окремої бригади територіальної оборони регіонального управління «Захід» Сил територіальної оборони Збройних Сил України.
Загинув на Донеччині. Похований на Алеї Слави Ново-Центрального Баранівського кладовища [132].
15691
Максимець Іван
14.06.1983, м. Львів. Навчався у Середній загальноосвітній школі №65 м. Львова. Здобув професію механіка у Відокремленому структурному підрозділі «Львівський фаховий коледж харчової і переробної промисловості Національного університету харчових технологій». Впродовж тривалого періоду часу працював на Львівському хлібзаводі №1, згодом – у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Фуджікура аутомотів Україна-Львів». Із перших днів повномасштабного вторгнення російської федерації став на захист держави від російських окупантів. Виконував бойові завдання із захисту суверенітету та територіальної цілісності держави на східному напрямку у складі 3-го прикордонного загону імені Героя України полковника Євгена Пікуса Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України.
Загинув поблизу населеного пункту Берестове, Бахмутського району, Донецької області [135]
15697
Баланюк Сергій
7 квітня 1980, с. Тисменичани. Закінчив місцеву школу. Пройшов строкову службу в армії. За спеціальністю був водієм. Працював за кордоном. Коли почалося повномасштабне вторгнення, сам пішов у військкомат за повісткою. Брав участь у боях за Чернігівщину та Бахмут. Був важко поранений. Через це його демобілізували з лав ЗСУ. Любив футбол, після реабілітації продовжував грати за місцеву команду.
19.08.1996, м. Львів. Навчався у Ліцеї №18 Львівської міської ради. Здобув вищу освіту в Українському католицькому університеті та у Львівському державному університеті фізичної культури імені Івана Боберського. Із початком повномасштабного вторгнення російської федерації став на захист Батьківщини від російських окупантів. Боронив незалежність та територіальну цілісність держави у лавах 47-ї окремої механізованої бригади «Маґура» Сухопутних військ Збройних Сил України.
40 років, с. Вербівці, Теребовлянська громада. У березні 2023 року приєднався до лав ЗСУ.
До 2022 року разом з братом Тарасом та з сім’ями й мамою проживали у Франції. Після 24 лютого 2022 року брати не могли стояти осторонь. Вони повернулися додому та пішли добровольцями захищати Україну
8 квітня 2023 року боєць отримав поранення під час виконання бойового завдання у Бахмуті. Переніс декілька операцій. Помер 18 лютого після довготривалого лікування [138].
15702
Снігур Юрій Миколайович Відзнака Президента України «За оборону України»
Брав участь в АТО на Сході країни у 2016 році, пішов боронити Україну і з початком повномасштабного вторгнення. Воював у складі 110-ї окремої механізованої бригади імені генерал-хорунжого Марка Безручка. Разом із побратимами виконував бойові завдання на авдіївському напрямку. За проявлену самовідданість був нагороджений державною відзнакою Президента України "За оборону України".
Воював у складі 77 батальйону 102 окремої бригади Сил територіальної оборони ЗСУ, служив кулеметником. Воював пліч-о-пліч із побратимами Сергієм Томащуком та Ігорем Ілюком, які загинули 25 січня. У всіх була надія, що воїн виживе, але він помер.
Отримав важке поранення біля с. Новомихайлівка Донецької області. 19 лютого він помер у військовому госпіталі в Дніпрі[127][140].
15708
Грінченко Володимир
(«Vovk»)
25.09.2001, м. Львів. Навчався у Ліцеї № 46 імені В'ячеслава Чорновола Львівської міської ради. Згодом вступив до Відокремленого структурного підрозділу "Техніко-економічний фаховий коледж Національного університету «Львівська політехніка» та здобув освіту за спеціальністю «Теплоенергетика». Проходив строкову військову службу у складі військової частини А1827, а після її завершення підписав контракт із Збройними Силами України. Із початком повномасштабного вторгнення російської федерації боронив суверенітет та територіальну цілісність держави у лавах 93-ї окремої механізованої бригади «Холодний Яр» оперативного командування «Схід» Сухопутних військ ЗСУ. Виконував бойові завдання на Лиманському та Бахмутському напрямках.
Загинув внаслідок отриманих не сумісних з життям поранень на Запорізькому напрямку[81]
15713
Кусович Олег Володимирович
2001 р. н., житель с. Ясенівці Золочівського району Львівської області. Старший навідник 1 самохідного артилерійського взводу 5 самохідної артилерійської батареї 2 самохідного артилерійського дивізіону військової частини А0998 — 24-тої окремої механізованої бригади[143].
3 вересня 1986, с. Рожнів Косівського району. До війська солдат мобілізувався навесні 2023 року. Влітку того ж року отримав поранення. Перебував на лікуванні.
51 рік, Калуська громада. Служив стрільцем-санітаром стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти стрілецького батальйону військової частини.
17 серпня 1988, м. Стрий. Навчався у місцевій школі №2. В 11 років залишився сиротою. Працював за кордоном. Повернувся до України, щоб захищати рідну країну. Служив на посаді стрільця кулеметного взводу. Проходив навчання у Великобританії.
Загинув під час ворожого артилерійського обстрілу на Донецькому напрямку.
15737
Гнип Микола Васильович
20 грудня 1986, с. Гнильче Підгаєцької громади, Тернопільщина. У лавах ЗСУ він служив старшим майстром ремонтної майстерні артилерійського озброєння батальйону логістики військової частини А2802.
Загинув 21 лютого 2024 року у селі Чорнобаївка Херсонської області внаслідок ракетного обстрілу [152]
15738
Тишевський Андрій
29.01.1980, м. Львів. Навчався у Ліцеї № 81 імені Петра Сагайдачного Львівської міської ради. Здобув освіту у Державному навчальному закладі «Ставропігійське вище професійне училище міста Львова» (тоді – Професійно-технічне училище №17). Після завершення навчання проходив військову службу на Львівщині та на Закарпатті. Із 2007 року проживав у місті Коломия Івано-Франківської області. Із початком повномасштабного вторгнення російської федерації став на захист Батьківщини від загарбників. Боронив територіальну цілісність та суверенітет держави у складі 3-ї бригади оперативного призначення імені полковника Петра Болбочана Східного оперативно-територіального об’єднання Національної гвардії України. Виконував бойові завдання на південному та східному напрямках.
Похорон відбувся 28 лютого у Львові. Залишилися дружина, двоє дітей, старша сестра та племінниці.[153]
15739
Паньків Михайло
27.06.1972, м. Львів. Навчався у Закладі загальної середньої освіти №87 Львівської міської ради імені Ірини Калинець. Здобув освіту у Середньому професійно-технічному училищі № 1 міста Львова (сьогодні – Державний навчальний заклад «Львівський професійний ліцей залізничного транспорту»). Проходив військову службу спершу у Чернівецькій області, а згодом – на Дніпропетровщині у лавах військ зв’язку. Працював у сфері надання послуг з охорони власності, а також у будівельній сфері. Із початком повномасштабного вторгнення російської федерації став на захист Батьківщини від окупантів до складу 3-го прикордонного загону імені Героя України полковника Євгена Пікуса Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України. Після проходження навчань обороняв південні та східні рубежі держави.
1 травня 1970, с. Куликівці. Після закінчення місцевої школи навчався у Куликівському СПТУ-30 (нині – Куликівський ПАЛ). У 1988-1990 роках проходив строкову військову службу. Працював водієм на підприємстві "Райагрохім", робітником по господарству в Куликівській школі, водієм пожежного автомобіля у Чернігові. У 2015-2016 роках брав участь в АТО, у 2019 році підписав контракт і долучився до лав ЗСУ на посаду навідника. З початком повномасштабної війни продовжив боронити Україну.
Загинув в бою на Донеччині. Похований на місцевому кладовищі в Куликівці [155]
15742
Наконечний Сергій
19 квітня 1977. Закінчив Ніжинську загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів № 15. З перши днів повномасштабної війни боронив Ніжин, а після звільнення Чернігівщини вирушив боронити східні кордони України. Старший сержант.
Загинув 21 лютого 2024 року у бою на Донеччині. Похований в Ніжині [156]
15743
Пономаренко Олександр
46 років, м. Суми. Працював на заводі "Хімпром". Був стрільцем-снайпером третього мотопіхотного відділення другого мотопіхотного взводу другої мотопіхотної роти.
4 грудня 1984, с. Кононівка. Закінчив Кононівську загальноосвітню школу. Після закінчення школи отримав спеціальність автомеханіка. Проходив службу в збройних силах України. Після служби в армії працював в м. Київ будівельником, потім на залізниці. 25 лютого 2022 року долучився до оборони України. Неодноразово був поранений, але повертався на фронт. Служив кулеметником 4 відділення 3 взводу 1 спеціальної роти військової частини.
21 червня 1992, м. Малин. У 2014 році хлопець закінчив державний університет ім. М. Драгоманова, здобувши фах із видавничої справи та редагування. Деякий час попрацював кореспондентом у редакції газети «Малинські новини». Працював у Малинській центральній публічній бібліотеці, вів розмовний клуб "Говоримо українською". Був учасником духового оркестру "Малин". До лав ЗСУ був призваний наприкінці 2023 року
31.08.1973, м. Львів. Навчався у Львівській середній загальноосвітній школі №33. Здобув освіту у Державному навчальному закладі «Ставропігійське вище професійне училище міста Львова» (тоді – Професійно-технічне училище №17). Згодом вступив до Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного. Після завершення навчання займався ремонтами. У вільний час захоплювався рибальством, збиранням грибів та пошуком старовинних монет. За словами родини, він «любив життя». Із початком повномасштабного вторгнення російської федерації, попри відсутність бойового досвіду, добровільно став на захист Батьківщини від загарбників. Виконував бойові завдання на східному напрямку у лавах 125-ї окремої бригади територіальної оборони регіонального управління «Захід» Сил територіальної оборони Збройних Сил України. Не зважаючи на отримане поранення, повернувся на передову до побратимів.
23.04.1990, м. Донецьк. Навчався у Донецькій загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 64 Донецької міської ради Донецької області. Здобув освіту у Донецькому професійному ліцеї автотранспорту за спеціальністю «Слюсар з ремонту автомобілів». Після завершення навчання проходив військову службу у лавах зенітно-ракетних військ у Маріуполі. У 2014 році родина Геннадія Михальова перебралася із рідного Донецька до Одеси. Сам він казав: «Присягу дають тільки раз у житті. Я не служитиму іншій державі». У Одесі обіймав посаду ревізора у мережі магазинів «Антошка», у той самий час працював над власними проєктами у різних сферах. У вільний час захоплювався мотоспортом. Із перших днів повномасштабного вторгнення рф сім'я Михальових переїхала до Львова, а сам він добровільно став на захист Батьківщини від російських окупантів. Виконував бойові завдання у лавах 57-ї окремої мотопіхотної бригади імені кошового отамана Костя Гордієнка оперативного командування «Південь» Сухопутних військ Збройних Сил України. Боронив державу на Миколаївщині, Одещині та Харківщині.
Залишилися батьки, брат, дружина та 4-річна донька [162]
15757
Ролін Геннадій
4 липня 1999, с. Щуча Гребля Чернігівської області. Навчався у Прилуцькій школі №13, потім вступив до Роменського професійно-технічного училища Сумської області — там опанував професію "монтажник санітарно-технічних систем і устаткування, електрогазозварник". До лав ЗСУ став ще у 2020 році, боронив Україну на посаді механік-водій відділення безпілотних авіаційних комплексів танкової роти, старший солдат.
Загинув на Донеччині. Попрощалися з військовим у Прилуках, поховали на кладовищі села Замістя [156]
15758
Григус Іван
33 роки, с. Залізці, Тернопільська область. Внук колишнього директора Залозецької школи. Був мобілізований в листопаді 2023 року, служив в 79 окремій десантно-штурмовій бригаді на Донецькому напрямку.
30 років, м. Краматорськ. Снайпер роти снайперів 53 ОМБР, нагороджена орденом "За мужність" ІІІ ступеня, відзнакою ГШ "Золотий хрест" та відзнакою МОУ "Хрест доблесті"
Загинула відбиваючи прорив ворога під час відходу наших військ із Авдіївки на відтинку Ласточкіне—Сіверне. Спочатку тіло перебувало далеко в тилу ворога, і лише у квітні змогли його вивезти та впізнати. Похорон відбувся 16 квітня 2024. Залишився син та чоловік [164][165]
15760
Моторний Валерій Олексійович
09.10.1972, с. Попівка Полтавської обл. Навчався в місцевій сільській школі, а згодом у Карлівському ПТУ №50. Працював трактористом у місцевому колективному господарстві. Стрілець-помічник гранатометника 3 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти в/ч А 7093, 9ОСБ.
5 лютого 1971, с. Дроздівка, Куликівська селищна рада. Учасник АТО.У 2016 воював під Авдіївкою. На другий день повномасштабного вторгнення уже був у лавах ЗСУ.
2 червня 1975, с. Путятинці Рогатинської громади. Закінчив місцеву школу, згодом у Рогатинському професійно-технічному училищі здобув фах тракториста. З 2014 року воював в АТО/ООС, був поранений на сході України. До лав ЗСУ повернувся 20 лютого 2023 року. Служив стрільцем-помічником гранатометника у 10 гірсько-штурмовій бригаді "Едельвейс". Виконував бойові завдання у "найгарячіших точках" Донеччини. 1 листопада востаннє відвідав Путятинці, свою родину під час відпустки.
Загинув внаслідок удару російського дрона на одній із найважчих ділянок фронту [166]
15768
Данко Руслан Дмитрович
(«Тренер»)
м. Косів, Івано-Франківська область. Командир розвідувального взводу. Записався у військо на другий день повномасштабної війни. Служив у 102 окремій бригаді Сил територіальної оборони ЗСУ.
Загинув біля населеного пункту Ласточкине Покровського району Донецької області
15770
Кириленко Віталій
18.01.2000, м. Львів. Навчався у Середній загальноосвітній школі № 42 міста Львова. Закінчив Військовий коледж Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного за спеціальністю «Цивільна безпека». Після завершення навчання підписав контракт із Збройними Силами України. Спершу проходив військову службу у складі 704-го окремого полку радіаційного, хімічного, біологічного захисту, а протягом останнього періоду – 1-ї Галицько-Волинської радіотехнічної бригади повітряного командування «Захід» Повітряних сил ЗСУ.
16 січня 1999, с. Андріївка Чернігівської області. У 2019 році проходив строкову службу в лавах ЗС України. З часом уклав контракт та продовжив служити на посаді командира зенітно-ракетного взводу, молодший сержант.
Загинув 23 лютого 2024 року у бою на Донеччині [155]
15772
Мисан Олександр
17 жовтня 1982, Вінниця. Навчався у школі №8, потім у 4-му училищі. Найбільшу частину свого життя в мирний час забезпечував людей водою - копав криниці, та був найкращим спеціалістом у своїй справі. Мобілізований до лав ЗСУ в лютому 2023-го. Він став кваліфікованим сапером і служив в 21-й окремій механізованій бригаді. Був командиром підрозділу саперів. Неодноразово доводив свою майстерність на полі бою, нагороджений медаллю «За відвагу»
Помер коли перевозив міни до лінії фронту біля Бахмута. Загинув неподалік від лінії зіткнення разом з українським побратимом – в машину поцілив російський безпілотник з вибухівкою. Похований у Вільнюсі [168][169].
Загинув в Сумській області під час несення чергування
15781
Куца Ігор
селище Букачівці. Згодом він здобув освіту, одружився та проживав із сім’єю в Івано-Франківську. Працював в охоронному спецпідрозділі "Титан", на підприємстві "Івано-Франківськцемент" та в "Депо". Служив у складі 211 понтонно-мостової бригади, вч А7147. Останні пів року — на Херсонському напрямку.
Загинув 24 лютого 2024 року на Бахмутському напрямку [144].
15783
Яковенко Вячеслав
18 листопада 1976, селище Березна Чернігівської області. Закінчив Чернігівську школу №11, був неодноразовим призером шкільних змагань з легкої атлетики. Навчався в ЧДПУ ім. Т.Г.Шевченка, з п'ятого курсу почав працювати в ПТУ №6 викладачем фізики, електротехніки та інформатики. У 1999 році проходив строкову військову службу в лавах ЗСУ. Далі працював у ТОВ "Чернігівавтодеталь", в АТЗТ "ЦЕЗ" у Чернігові, у ТОВ "Чернігівський ковальський завод". Обіймав посаду заступника директора з науково-технічної діяльності в ТОВ "СІВЕРГУМА", з часом став директором. Останнє місце роботи — технічний директор ТОВ "СІВЕРТЕКС". Далі розпочав приватну підприємницьку діяльність. У перші дні повномасштабної війни долучився до лав ТрО на посаду механіка-оператора відділення зв'язку. Молодший сержант.
Загинув на Донеччині. Похований на кладовищі "Яцево" [155]
15784
Ожибко Ігор
23.09.1967, с. Лисиничі. Навчався у Середній загальноосвітній школі №72 міста Львова. Здобув професію «Регулювальник радіоелектронної апаратури» у місцевому училищі. Після завершення навчання обіймав різноманітні посади на підприємствах «Телевізійний завод «Електрон», «Полярон» та «Укртелеком». Протягом останнього періоду працював у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Галбудзв’язок». Бойовий медик. Із початком повномасштабного вторгнення росії став на захист Батьківщини до лав 24-ї окремої механізованої бригади імені короля Данила. Боронив державу на південному та східному напрямках.
Загинув після отриманих важких поранень під час виконання бойових завдань [173]
15796
Пасічник Іван
17 січня 1986, с. Князівське Калуського району. Мешкав у селі Дуба. З 6 лютого 2023 року служив бойовим медиком у 79 батальйоні 102 окремої бригади Сил територіальної оборони ЗСУ. Звання молодший сержант.
12 серпня 1992, м. Калуш. Долучився до лав ЗСУ у вересні 2022, молодший сержант. Служив бойовим медиком стрілецького взводу військової частини. Служив у стрілецькому взводі 79 батальйону 102 окремої бригади Сил територіальної оборони
Загинув внаслідок поранення від удару керованої авіаційної бомби, поблизу населеного пункту Залізне, що у Донецькій області [176].
15799
Грицан Ігор Іванович
5 березня 1967, Великі Дідушичі Стрийської громади. Проживав з сім’єю у м. Стрию та навчався в Стрийському аграрному коледжі. Після навчання поєднав своє життя з службою в армії, присвятивши їй 27 років. Служив в Стрию та Червонограді на посаді майстер-сержант, брав участь в АТО з 2019-2021 роки. Нагороджений почесним знаком Головнокомандувача Збройних сил України «Ветеран Військової служби».
Кісельов АндрійПочесний нагрудний знак «Хрест хоробрих»Почесний нагрудний знак «Срібний хрест»
10 липня 1974. Народився у родині військового медика та провів дитинство у місті Новий Розділ Львівської області. У 1989 році закінчив Новороздільський заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів №2. Здобув освіту у Новороздільському політехнічному фаховому коледжі. У 1999 році закінчив Національний університет «Львівська політехніка» за спеціальністю «Електричні системи і мережі». Понад двадцять років свого життя присвятив роботі у Приватному акціонерному товаристві «Львівобленерго», пройшов трудовий шлях від диспетчера району мереж РЕМ-3 ЛМЕМ до заступника головного інженера ЛМЕМ. Протягом 2015-2017 років виконував бойові завдання у зоні проведення антитерористичної операції у складі 54-ї окремої механізованої бригади імені гетьмана Івана Мазепи оперативного командування «Схід» Сухопутних військ ЗСУ. Із початком повномасштабного вторгнення рф став на захист Батьківщини до лав 24-ї окремої механізованої бригади імені короля Данила. Під час проходження служби отримав звання «майор» та обійняв посаду командира батальйону.
За особисту мужність був нагороджений численними відзнаками, зокрема, почесними нагрудними знаками Головнокомандувача ЗСУ «Срібний хрест» і «Хрест хоробрих» та іменною зброєю. Героїчно виконував завдання на південному та східному напрямках [171][172].
15801
Білий Роман
с. Полтва Золочівського району. Був стрільцем-снайпером 2 механізованого відділення військової частини А0243.
Загинув 25 лютого 2024 року під час виконання бойового завдання біля населеного пункту Ласточкине Донецької області. Похорон відбувся 2 березня 2024 [177]
15802
Олійник Василь
с. Голинь. Долучився до лав ЗСУ 1 березня 2022. Служив командиром стрілецького взводу стрілецької роти військової частини, молодший сержант.
м. Коломия. В 2014 році він пішов добровольцем від Коломиєвського воєнкомату в АТО.Служив у 25 ОДШБр потім у 80 ОДШБр. Захищав Донецьку і Луганську область. 9 листопада 2017 року під час несення служби отримав поранення,був нагородженний медаллю. Після поранення являвся інвалідом 3 групи,ветеран війни,учасник бойових дій.Не зважаючи на своє здоров'я 24.02.2022 р.пішов знову захищати країну. Воював у військовій частині А 7166 79батальон 102 ТрО. 1 вересня 2022року знов отримав поранення. Сержант.
Загинув під час виконання бойового завдання 26 лютого 2024 року в районі населеного пункту Білогорівка Луганської області. Похорон відбувся 2 березня 2024 [177]
16.05.1989, м. Надвірна, Івано-Франківська область. Навчався в Надвірнянському ліцеї № 1 імені В'ячеслава Чорновола. У 1997 році вступив до місцевого осередку "Пласту". До 2000 року новакував у рою "Їжачки-повстанці", а тоді перейшов до юнацького гуртка "Кажани" підготовчого куреня імені Северина Наливайка. У 2002 році склав пластову присягу. Брав участь у скаутських таборах. Після закінчення школи навчався у Надвірнянському професійно-технічному училищі № 11. Згодом працював слюсарем-сантехніком. Під час повномасштабного вторгнення РФ долучився до лав Збройних сил України. В одному з боїв воїн отримав поранення, але після реабілітації повернувся на фронт.
Загинув біля села Іванівське Бахмутського району Донецької області [183][184]
15831
Зеленчук Андрій ДмитровичПочесний нагрудний знак «Золотий хрест»
8 грудня 1981, с. Рівня Верховинського району. Проходив строкову службу з 2001 по 2003 роки. У 2003 році здобув ступінь бакалавра за спеціальністю «Еекологія лісів та заповідних господарств». У 2009 році – працював у відділі архітектури та будівництва Верховинської райдержадміністрації. У 2010 році закінчив Івано-Франківський університет нафти і газу, де здобув кваліфікацію інженера – геодезиста. Був депутатом Верховинської районної ради. Очолював комунальне підприємство Білоберізької сільради. Мобілізувався у перші дні великої війни — 28 лютого 2022 року до Верховинського батальйону ТРО. Згодом перевівся до військової частини А7166. Старший сержант, командир розвідувального відділення
Розвідник загинув під час бойового завдання у Запорізькій області [185].
15832
Стефанишин Микола
1987, Калуська громада. Мобілізований на військову службу наприкінці листопада 2023 року. Служив навідником зенітно-кулеметного відділення роти вогневої підтримки однієї з військових частин.
Помер 27 лютого у реанімаційному відділенні лікарні міста Красноград Харківської області[187].
15834
Чубенко Тетяна
м. Лисичанськ. Після початку тимчасової окупації Лисичанська вступила до 24 механізованої бригади. Переїхала до Яворова. Після початку повномасштабного вторгнення збула санітарною інструкторкою 101 бригади Сил ТрО.
Померла 27 лютого 2024 року під час відрядження до військової частини для проходження курсу базової загальновійськової підготовки[187].
15835
Данилов Руслан
26.01.1977, м. Херсон, навчався у місцевій школі № 45. Працював на суднобудівельному заводі. З 2016 року служив у військовій частині, отримав звання головного сержанта. Був учасником АТО, отримав інвалідність, пов'язану із захистом Батьківщини. У Стрий прибув із сім'єю як внутрішньо переміщена особа. Помер від набутих хвороб.
30 травня 1998, м. Дрогобич. Навчався у Дрогобицькому ліцеї №1, згодом — у Київському політехнічному інституті імені Ігоря Сікорського на радіотехнічному факультеті. Із початку повномасштабного російського вторгнення вступив до Сил територіальної оборони. Брав участь у деокупації Київщини. Згодом приєднався до 47 окремої механізованої бригади «Маґура». Пройшов закордоном курс навчання Bradley Master Gunner і став навідником БМП M2 Bradley. Був учасником звільнення Роботино. Тримав з побратимами Степове. Напередодні загибелі розгромив елітну групу штурмовиків РФ. Старший солдат.
Загинув 27 лютого 2024 року під час виконання бойового завдання поблизу населеного пункту Бердичі Донецької області. Похорон відбувся 2 березня 2024. Залишилися мати, бабуся з дідусем і наречена Катерина, яка служила з Олегом в одній бригаді [177][188].
15837
Стопчанський Андрій
25 років, с. Сілець Червоноградської громади. Під час російського повномасштабного наступу служив у військовій частині А7075.
19 грудня 1997, м. Львів. Навчався у ліцеї № 66, згодом — у Львівському міжрегіональному вищому професійному училищі залізничного транспорту. Потім вступив до Львівського фахового коледжу транспортної інфраструктури Національного університету «Львівська політехніка». Після завершення навчання проходив військову службу у Головному управлінні розвідки Міністерства оборони України. Працював на залізниці у Львові. Займався легкоатлетичними кросами, брав участь у забігах на підтримку військовослужбовців. Також захоплювався стрибками з парашута — мріяв вступити до лав десантників. Із початком повномасштабного вторгнення РФ став на захист Батьківщини від окупантів. Воював у складі 80 окремої десантно-штурмової Галицької бригади. Був тяжко поранений під Кремінною, однак після лікування повернувся на фронт до побратимів[189].
25 вересня 1976, м. Золотоноша. Навчався у Золотоніській школі №3. Потім – у професійному ліцеї, де здобув професію тракториста-меліоратора. У 18 років був призваний до лав Збройних Сил України, строкову службу проходив у Броварах. Після строкової служби Максим Євгенович близько 10 років працював на меблевій фабриці MIX. Згодом вирішив спробувати себе в столиці і влаштувався у будівельній фірмі. Там його застало повномасштабне вторгнення. Чоловік намагався записатися до територіальної оборони у Києві, потім в Золотоноші, але отримав відмову та очікував на повістку. 28 липня 2023 його мобілізували на службу в ЗСУ. Навчання проходив у Сумах.
Забезпечував відхід основних сил групи після виконання спеціального завдання на Тендрівській косі в Херсонській області та прийняв свій останній бій, навічно залишившись у строю й врятувавши своєю відвагою багатьох побратимів. Залишилися дружина та син [194][195]
Загинув 28 лютого 2024 року поблизу Тоненького Донецької області [198].
15852
Кулик Анатолій
30 липня 1985, с. Пустотине, Макіївська громада. У перший день повномасштабної війни долучився до лав ЗСУ. Захищав Батьківщину на посаді стрільця-санітара протитанкових ракетних комплексів, старший солдат.
Загинув 28 лютого 2024 року під час виконання бойового завдання на Донеччині. Попрощалися із бійцем та поховали на кладовищі рідного села [199]
15853
Штанько Юрій
18 серпня 1978, с. Шатура, Лосинівська громада. Тут закінчив школу, далі вступив до ПТУ №35. Після навчання проходив строкову військову службу, займався ремонтом автомобілів. Із перших днів повномасштабної війни став на захист Ніжина у складі ТрО. Далі боронив схід України, під час виконання чергового бойового завдання отримав поранення. Після лікування повернувся у стрій. Молодший сержант
Загинув 28 лютого 2024 року під час виконання чергового бойового завдання з оборони Батьківщини. Попрощалися із бійцем та поховали у Ніжині [199]
15854
Федченко Олександр
14 жовтня 1979, м. Ніжин. Тут закінчив гімназію № 16, далі проходив строкову військову службу в Одесі. Останні роки працював у Києві на підприємстві «Патріот». З перших днів повномасштабного вторгнення долучився до лав ТрО у рідному Ніжині. Захищав місто, а у грудні 2022 року під час захисту східних областей України отримав поранення. Після лікування повернувся до побратимів і продовжив боронити Україну від загарбників. Солдат.
14 червня 1974, м. Короп, Чернігівської області. З 1992 по1994 роки проходив строкову військову службу. З березня 2014 по жовтень 2015 року призваний на військову службу за мобілізацією до Щорського РВК. З 2015 по 2018 роки проходив військову службу за контрактом у складі 134 ОБ на посаді стрільця відділення охорони. Був мобілізований 7 квітня 2022. З травня 2022 проходив військову службу у військовій частині А1376 на посаді командира відділення.
Прийняв свій останній бій 29 лютого 2024 року на Авдіївському напрямку. У нього залишилися батьки, брат, дружина та донечка [202].
15866
Деркач Олександр
42 роки, с. Поліське, Хмельницька область. Був командиром бойової машини, командиром механізованого відділення механізованого взводу механізованої роти.
27.07.1996. Випускник 341 академічної групи 2015 року, ВСП “Васильківський фаховий коледж НАУ”. 24 лютого 2022 року долучився до ЗСУ у складі 59-ої окремої мотопіхотної бригади імені Якова Гандзюка. Воював на Миколаївщині, Херсонщині та Донеччині. Брав участь в обороні Бахмута, Авдіївки та населених пунктів Кліщіївка, Андріївка, Курдюмівка.
1975 single by David Martin This article needs additional citations for verification. Please help improve this article by adding citations to reliable sources. Unsourced material may be challenged and removed.Find sources: Can't Smile Without You – news · newspapers · books · scholar · JSTOR (December 2009) (Learn how and when to remove this template message) Can't Smile Without YouSingle by David MartinB-sideMagic RoundaboutReleased25 July 1975GenrePop, …
Glam punkThe New York Dolls, tampil di festival Burlington Sound of Music pada 2010Nama lainMock rockSumber aliranGlam rockproto-punkSumber kebudayaanAwal 1970an, New York CityBentuk turunan Punk rock new wave Topik lainnya Androgyny new romanticism Oi! post-punk gothic rock glam metal Glam punk (kadang-kadang disebut mock rock) adalah istilah yang digunakan secara retrospektif untuk menggambarkan tren berumur pendek untuk band-band yang menghasilkan bentuk proto-punk yang memasukkan unsur-unsur…
هذه المقالة يتيمة إذ تصل إليها مقالات أخرى قليلة جدًا. فضلًا، ساعد بإضافة وصلة إليها في مقالات متعلقة بها. (مارس 2019) سفارة السويد في الولايات المتحدة السويد الولايات المتحدة الإحداثيات 38°54′05″N 77°03′32″W / 38.901469°N 77.058856°W / 38.901469; -77.058856 البلد الولايات المتحدة&…
Penghargaan Filmfare untuk Dialog TerbaikDeskripsiPenampilan Terbaik untuk Penulis DialogNegaraIndiaDipersembahkan olehFilmfareDiberikan perdanaRajinder Singh Bedi, Madhumati (1959)Pemegang gelar saat iniAkshat Ghildial, Badhaai Ho (2019)Situs webFilmfare AwardsFilmfare Best Dialogue Award diberikan oleh Filmfare sebagai bagian dari Penghargaan Filmfare tahunannya untuk film-film Hindi. Berikut adalah daftar pemenang penghargaan sejak 1958 dan film-film yang mereka menangkan.[1] Superlat…
Artikel ini tidak memiliki referensi atau sumber tepercaya sehingga isinya tidak bisa dipastikan. Tolong bantu perbaiki artikel ini dengan menambahkan referensi yang layak. Tulisan tanpa sumber dapat dipertanyakan dan dihapus sewaktu-waktu.Cari sumber: Seni tradisional Jawa – berita · surat kabar · buku · cendekiawan · JSTOR Seni Tradisional Jawa secara sempit berarti karya seni yang diciptakan dan berasal dari Pulau Jawa, Indonesia. Beberapa contoh dari …
This 15-barreled silo at Welfare Square contains enough wheat to feed a small city for 6 months.[1] The finances of the Church of Jesus Christ of Latter-day Saints (LDS Church) are not a matter of public record. In the absence of official statements, people interested in knowing the LDS Church's financial status and behavior, including both members of the LDS Church and others, have attempted to estimate or guess.[2] According to the church, their funding comes from the donations…
2014 Élections sénatoriales de 2020 en Charente 27 septembre 2020 Type d’élection Élections sénatoriales Postes à élire 2 sièges de sénateur Nicole Bonnefoy – PS Voix 673 60,58 % François Bonneau – DVD Voix 512 46,08 % Voix au 2e tour 593 54,11 % Jérôme Royer – PS Voix 374 33,66 % Voix au 2e tour 460 41,97 % Jacques Chabot – UDI Voix 402 36,18 % Sénateurs de la Charente S…
Pasukan Ekspedisi Britania (Perang Dunia II)Aktif2 September 1939 – 31 Mei 1940NegaraBritaniaCabangAngkatan DaratTipe unitPasukan EkspedisiPeranOperasi lapangan di Prancis dan Negara-Negara Dataran RendahJumlah personel13 division (maksimum)Bagian dari1er groupe d'armées (Grup Angkatan Darat Pertama)Front du Nord-est (Front Timur Laut)Dibubarkan1940TokohTokoh berjasaJohn Vereker, 6th Viscount Gort (Lord Gort) Pasukan Ekspedisi Britania / British Expeditionary Force (BEF) adalah nama Tentara I…
Olof Kajbjer Gustafssonolof, olofm, boostmeister, tec9meisterStatusAktifTanggal lahir31 Januari 1992 (umur 32)Tempat tinggalTyresöKebangsaan SwediaTim saat iniFaZe ClanPermainanCounter-Strike: Global OffensiveHadiah selama karier$857,502.34 [1]Riwayat karir2012H2k2013Absolute Legends2013–2014LGB eSports2014–2017Fnatic2017–presentFaZe Clan Pencapaian dan penghargaan Pemenang 2x CS:GO Major (Katowice 2015, Cologne 2015) Olof Kajbjer Gustafsson, (lahir 31 Januari 1992) dike…
District in Košice Region, SlovakiaKošice–okolie DistrictDistrictCountrySlovakiaRegion (kraj)Košice RegionArea • Total1,533 km2 (592 sq mi)Population (2001) • Total106,999 • Density70/km2 (180/sq mi)Time zoneUTC+01:00 (CET) • Summer (DST)UTC+02:00 (CEST)Telephone prefix55 Košice–okolie District (okres Košice–okolie; Hungarian: Kassa-vidéki járás) is a district in the Košice Region of eastern Slovakia. It surr…
Voce principale: 1. Fußball-Club Kaiserslautern. 1. Fußball-Club KaiserslauternStagione 2019-2020Sport calcio Squadra Kaiserslautern Allenatore Sascha Hildmann (1ª-8ª) Boris Schommers (9ª-38ª) All. in seconda Kevin McKenna 3. Liga10º posto Coppa di GermaniaOttavi di finale Maggiori presenzeCampionato: Pick (38)Totale: Pick (41) Miglior marcatoreCampionato: Kühlwetter (14)Totale: Kühlwetter (16) StadioFritz-Walter-Stadion Maggior numero di spettatori36 766 vs. Mannheim Minor nu…
Pour les articles homonymes, voir Navette. Cet article est une ébauche concernant le génie mécanique. Vous pouvez partager vos connaissances en l’améliorant (comment ?) selon les recommandations des projets correspondants. Navette primitive, réalisée au moyen de deux encoches aux extrémités d'une longue pièce de bois La navette volante de John Kay dans un métier à tisser (1733) Une navette est un élément de métier à tisser qui est lancé ou glissé entre les fils de chaîne…
Questa voce o sezione sull'argomento Competizioni calcistiche non è ancora formattata secondo gli standard. Commento: Si invita a seguire il modello di voce Contribuisci a migliorarla secondo le convenzioni di Wikipedia. Segui i suggerimenti del progetto di riferimento. Challenge League 2013-2014 Competizione Challenge League Sport Calcio Edizione 117ª Organizzatore Swiss Football League Date dal 13 luglio 2013al 18 maggio 2014 Luogo Svizzera Partecipanti 10 Risultati Vincitore …
Questa voce sull'argomento calciatori camerunesi è solo un abbozzo. Contribuisci a migliorarla secondo le convenzioni di Wikipedia. Segui i suggerimenti del progetto di riferimento. Souleymanou Hamidou Nazionalità Camerun Altezza 182 cm Peso 77 kg Calcio Ruolo Portiere Termine carriera 2011 Carriera Giovanili 1999 Cotonsport Garoua Squadre di club1 1999-2000 Cotonsport Garoua30 (-?)2000-2003 Çaykur Rizespor60 (-?)2003-2008 Denizlispor128 (-156)2008-2011 Kay…
City in California, United StatesSanta Ana, CaliforniaCity Top: Santora Building (left) and Santa Ana Regional Transportation Center (right); middle: Santa Ana City Hall (left), West Coast Theatre (center), and high rises (right); bottom: Bowers Museum (left) and Old Santa Ana Courthouse. FlagSealLogoMotto: Education FirstLocation of Santa Ana within Orange County, CaliforniaSanta AnaLocation in the Los Angeles Metropolitan AreaShow map of the Los Angeles metropolitan areaSanta AnaLocation …
Current delegationDick Durbin (D)Tammy Duckworth (D) Illinois was admitted to the Union on December 3, 1818, and has been represented in the United States Senate by 47 senators. Senators from Illinois are elected to class 2 and class 3. The Senate twice refused to seat Frank L. Smith, in December 1926 for an appointed term and in March 1927 for an elected one, due to corruption, but he is included in this list because Smith and the Governor considered him to be a senator for approximately two ye…
SELENE-2Mission typeOrbiterlanderroverOperatorJAXA[1] Spacecraft propertiesLaunch mass5,000 kg[1] Start of missionLaunch dateCancelled [2]RocketH-IIA Orbital parametersReference systemSelenocentric SELENE-2 /ˈsɛlɪniː/, or the Selenological and Engineering Explorer 2, is a cancelled Japanese robotic mission to the Moon that would have included an orbiter, a lander and a rover.[3] It was intended as a successor to the 2007 SELENE (Kaguya) lunar orbit…
33rd United States presidential inauguration Second presidential inauguration of Woodrow WilsonInauguration ceremonies at the Capitol.DateMarch 4, 1917; 107 years ago (1917-03-04) (private)March 5, 1917 (1917-03-05) (public)LocationUnited States Capitol,Washington, D.C.Organized byJoint Congressional Committee on Inaugural CeremoniesParticipantsWoodrow Wilson28th president of the United States— Assuming officeEdward Douglass WhiteChief Justice of the United Sta…
Me & My GirlsSingel promosi oleh Fifth Harmonydari album mini Better TogetherSisi-AMiss Movin' OnDirilis18 Juli 2013[1]Direkam2012-2013GenrePop remajaDurasi3:24Label Syco Epic Pencipta Allyson Brooke Karla Cabello Lauren Jauregui Normani Kordei Dinah Jane Hansen Julian Bunetta Patrick James Bianco Beau Alexandrè Dozier John Ryan Produser Bunetta Bianco Dozier Ilya Salmanzadeh Me & My Girls adalah lagu yang direkam oleh girl grup asal Amerika Serikat, Fifth Harmony dari album min…
Christian theory Indigenous churches are churches suited to local culture and led by local Christians. There have been two main Protestant strategies proposed for the creation of indigenous churches: Indigenization: Foreign missionaries create well-organized churches and then hand them over to local converts. The foreign mission is generally seen as a scaffolding which must be removed once the fellowship of believers is functioning properly. Missionaries provide teaching, pastoral care, sacramen…