У Золочівському колегіумі піярів закінчив гімназійні студії. Один рік філософських студій закінчив або у Золочеві, або у Львівській академії єзуїтів.[1] У 1775 році вступив до Барбареум на другий рік філософії. Завершив навчання у Відні у 1780 році.
Висвячений на священника в 1782 році. Був викладачем морального і пасторального богослов'я при Львівській греко-католицькій духовній семінарії та генеральним вікарієм при катедрі святого Юра. Від 1784-го був викладачем богослов'я у Львівському університеті й віцеректором духовної семінарії. З 1787 року генеральний вікарій Львівський, в 1794—1795 — декан Богословського факультету Львівського університету. 28 листопада1798 отримав номінацію на катедру Львівського єпископа, хіротонія відбулась 31 березня1799. В 1804—1805 роках був ректором Львівського університету. Домагався відновлення Галицької митрополії разом з перемишльським єпископомАнтоном Ангеловичем (майбутнім митрополитом галицьким), що відбулося у вересні 1808 року після його смерті.
Василь Верига в праці «Нариси з історії України (кінець XVIII — початок ХІХ ст.)». — Львів : Світ, 1996) стверджував:
посилаючись на працю Михайла Возняка «Просвітні змагання галицьких українців у 19 віці» (Львів, 1912.— С. 5), що єпископ був «гарячим прихильником усього, що польське… не вмів говорити по-руськи».[3]
намагався відновити Галицьку митрополію, що існувала у Львові за княжих часів (1303—1347 роки).
↑Barwiński B. Barwiński Marcin (1784—1865) // Polski Słownik Biograficzny. — Kraków : Nakładem Polskiej Akademji Umiejętności, 1935. — Т. 1, zeszyt 1. — S. 340. (пол.)
↑Верига В. Нариси з історії України (кінець XVIII — початок ХІХ ст.). — Львів : Світ, 1996. — 448 с. — С. 147. — ISBN 5-7773-0359-5.